Справа № 465/6371/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1783/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року у справі №465/6371/17 за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася до Львівського міського центру зайнятості у пошуках роботи 20.06.2017 р. та цього ж дня їй було надано статус безробітної відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви.

При проведенні перевірки достовірності інформації було встановлено, що ОСОБА_1 повідомила центру зайнятості недостовірну інформацію, зокрема про те, що з роботи вона була звільнена лише 21.06.2017 року. Дана обставина стверджується актом розслідування страхового випадку та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №891 від 03.10.2017 року.

Надання відповідачем неправдивих відомостей призвело до неправомірного надання ОСОБА_1 статусу безробітної, в результаті чого відповідачка безпідставно отримала допомогу по безробіттю у період з 27.06.2017 р. по 21.09.2017 р. у розмірі 3 626,65 грн.

Відтак, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості нараховані кошти в розмірі 3 626, 65 грн.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, вважає рішення незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Зазначає, що заява про звільнення з роботи ОСОБА_1 подана 21.06.2017 року з проханням звільнити її 21.06.2017 року та з наказом №172К від 21.06.2017 року ОСОБА_1 ознайомлена про що свідчить її особистий підпис, а відтак ОСОБА_1 звертаючись до центру зайнятості 20.06.2017 року та подаючи заяву про надання статусу безробітного 20.06.2017 року усвідомлювала, що вона є зайнятою особою та не подавала роботодавцю заяву про припинення трудових відносин, оскільки перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Бескид» та отримувала заробітну плату по 21.06.2017 року, що підтверджується наявними у справі доказами. Відтак, вважають, що ОСОБА_1 подано під час реєстрації у Львівському міському центрі зайнятості недостовірні дані, що є підставою для стягнення коштів Фонду, виплачених особам, зареєстрованим як безробітні у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних потреб безробітним.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2019 року у справі №465/6371/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представник відповідача-адвокат Веремчук В.А. подав Відзив на апеляційну скаргу. У Відзиві зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Стверджує, що вина відповідача щодо надання неправдивих відомостей відсутня. Крім цього, обставини на які посилається позивач не спричинили жодних негативних наслідків для позивача, оскільки статус безробітного відповідачу наданий лише 26.06.2017 року, а виплати розпочаті з 28.06.2017 року. Звертає увагу суду на акт №891 «Про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення», яким підтверджується , що винуватцем ситуації,яка склалась є ТзОВ «Бескид», а не відповідач, а тому остання не може нести відповідальність за дії роботодавця. Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 369 ЦПК передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення(ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Львівського міського центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного (а.с.4).

Наказом №НТ170626 Львівського міського центру зайнятості від 26 червня 2017 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 20.06.2017 року.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та «Про зайнятість населення» №891 складеного 03.10.2017 року за результатами перевірки встановлено, що з роботи ОСОБА_1 звільнена наказом №172 К від 21.06.2017 року, однак роботодавцем у трудовій книжці відповідача зазначено дату звільнення 14.06.2017 року. Рекомендовано внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1 щодо дати звільнення (а.с.6).

З пояснень керівника ТзОВ «Бескид» ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 вбачається, що в трудовій книжці помилково вказана дата 14.06.2017 року та буде проведено виправлення (а.с.7).

Підставою даного позову є те, що відповідач ОСОБА_4 подаючи 20.06.2017 року заяву про надання їй статусу безробітного ще перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Бескид», оскільки датою звільнення з роботи є 21.06.2019 року. Відтак на підставі неправдивої інформації відповідачу неправомірно було надано статус безробітного та виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття в розмірі 3626,65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вини відповідача у наданні неправдивої інформації немає, оскільки взяття на облік відповідача відбувалося на підставі трудової книжки, в якій наявний запис №4 від 14.06.2017 року «Звільнена за згодою сторін».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Як встановлено вище, роботодавець відповідачки ТзОВ «Бескид» визнав, що допустив помилку у трудовій книжці відповідача ОСОБА_1 вказавши дату її звільнення 14.06.2017 року.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , датою її звільнення є 14.06.2017 року (а.с.22).

З пояснень відповідача наданих в запереченні на позов встановлено, що остання неодноразово подавала заяву на звільнення і лише 14.06.2017 року її було звільнено роботи. З зазначеної дати вона не виконувала трудових обов`язків, що може підтвердитись табелем обліку робочого часу. В жовтні 2017 року їй передзвонили з ТзОВ «Бескид» і попросили зайти з трудовою книжкою не пояснивши у чому полягає така необхідність.

Відтак, звертаючись з заявою до Львівського міського центру зайнятості, відповідач надала правдиву інформацію про те, що у неї відсутня робота та будь-які доходи про що свідчив запис в її трудовій книжці.

Відповідно до ст.48 Кодексу Законів про працю України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Наведене свідчить про те, відповідач не може нести відповідальність за помилку допущену її роботодавцем, оскільки на час звернення з заявою до центру зайнятості вона була звільнена з роботи та мала трудову книжку.

Зазначене стверджується також тим, що наступним записом після запису про звільнення від 14.06.2017 року є запис Львівського міського центру зайнятості від 27.06.2017 року про початок виплати допомоги з безробіття відповідно до п.3 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 27.06.2017 року.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Наведене свідчить про те, що відповідач у відповідності до чинного законодавства скористалась правом на надання їй статусу безробітного та не може нести відповідальність за допущену роботодавцем помилку, так як відповідно до трудової книжки, яка є основним документом, який засвідчує її трудову діяльність була звільнена з роботи на підставі наказу від 14.06.2017 року.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач не надавала позивачу неправдивої інформації, а відтак підстав для задоволення позову про повернення виплаченої їй допомоги з безробіття немає.

Крім цього, слід зазначити, що допомога по безробіттю відповідно до вимог закону виплачується з восьмого дня після реєстрації застрахованої особи в установленому законом порядку в державній службі зайнятості.

Згідно з Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян,

які шукають роботу, і безробітних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 20 березня 2013 р. № 198 (в реакції чинній на час звернення відповідача з заявою до центру зайнятості) реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Реєстрація проводиться за умови пред`явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Згідно з ст.36 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З встановлених вище обставин вбачається, що відповідач не допустила умисного невиконання своїх обов`язків чи зловживання ними, а тому підстав для стягнення з неї виплаченої допомоги по безробіттю немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні аргументам позовної заяви, які спростовуються наведеними вище мотивами, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.,375,383,384,389-391 УПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк