Справа № 727/6107/19
Провадження № 2/727/1187/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Кицинюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем по справі, ОСОБА_2 , 01 грудня 2015 року було укладено договір позики коштів в сумі 10 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків в доларах США в розмірі 2,5 % щомісячно за користування коштами від суми даного договору в строк з 1-го по 3-тє число місяця, наступного за місяцем в якому відбувалося користування коштами.

На підтвердження отримання коштів відповідач ОСОБА_2 надав власноручну розписку датовану 01 січня 2016 року, в якій підтвердив отримання ним від позивача ОСОБА_1 грошей в сумі 10 000,00доларів США.

У визначений договором строк 31 грудня 2016 року сума позики повернута не була.

18 грудня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензією, в якій просив повернути позику в повному обсязі до 23 грудня 2018 року. Дана обставина підтверджується: копією претензії від 18.12.2018 року, рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого 21 грудня 2018 року відповідач отримав претензію особисто та витягом із сайту «Укрпошти» за штрих кодовим ідентифікатором 306.

Вважає, що в частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорічи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

А тому, розрахунок 3% річних від простроченої суми є наступним:

Період прострочення за який нараховуємо 3% річних - з 02.01.2017р. по 01.06.2019 р.(дата подачі позову) становить 880 днів;

прострочена сума 10 000,00доларів США;

10000(сума боргу)/100*3(проценти відповідно до ст. 625 ЦК України)/365(кількість днів у році)=0,82 центи (три відсотки річних за один день) х 880 (кількість днів за період з 02.01.2017 року по 01.06.2019 року) = 721,60 доларів США.

Таким чином, за період з 02.01.2017 року по 01.06.2019 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних в сумі 721,60 доларів США.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму відсотків за користування коштами, яка визначена сторонами на рівні 2,5 % в місяць ( або 30 % річних) від суми позики за період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року (366 днів).

Розрахунок відсотків за користування позикою наступний:

10000 (сума боргу)/100*30 (річна відсоткова ставка) /365(кількість днів у році)х 366 днів = 3008,22 доларів США.

Таким чином, за період користування позикою (з 01.01.2016р. по 01.01.2017р.) сума відсотків становить 3008,22 доларів США.

А тому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики станом на 01.06.2019 року у розмірі 13729,82доларів США та понесені судові витрати, які складаються з сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3 614,47 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судовому засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи знав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем по справі, ОСОБА_2 , 01 грудня 2015 року було укладено договір позики коштів в сумі 10 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків в доларах США в розмірі 2,5 % щомісячно за користування коштами від суми даного договору в строк з 1-го по 3-тє число місяця, наступного за місяцем в якому відбувалося користування коштами (а.с. 12-13). Вказані кошти відповідачем були отримані, що підтверджується копією розписки від 01 січня 2016 року (а.с.14).

У визначений договором строк (31 грудня 2016 року) сума позики повернута не була, а тому позивач 18 грудня 2018 року надіслав відповідачу претензією, в якій просив повернути позику в повному обсязі до 23 грудня 2018 року. (а.с.11). Однак відповідач до цього часу кошти не повернув.

Відповідності до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст. 1049 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994 року.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.

Згідно частини другій статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних за період з 02.01.2017 по 01.06.2019 (880 днів) становить 721,60 грн.

Суму відсотків за користування коштами в сумі 10000 доларів США, яка визначена сторонами на рівні 2,5 % в місяць від суми позики з 01.01.2016 по 01.01.2017 (366 днів) становить 3008,22 доларів США.

Таким чином враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також умови договору позики, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість, яка складається з 10000 доларів США суми позики, 721,60 доларів США три відсотки річних за період з 02.01.2017 р. по 01.06.2019 р., 3008,22 доларів США заборгованості за відсотками за користування позикою в період з 01.01.2016 р. по 01.01.2017 р., а всього 13729,82 доларів США.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 3614,47 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. за надання правничої допомоги, то в цій частині суд вважає, що необхідно відмовити, оскільки суду не надано доказів на підтвердження цих витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 192, 218, 509, 526, 549, 550, 625, 626, 627, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст.7, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 274 ч. 1, ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 січня 2016 року станом на 01.06.2019 року у розмірі13729,82доларів США, яка складається з:

- 10000,00доларів США - заборгованість за позикою;

- 3008,22 доларів США - заборгованості за відсотками за користування позикою за період з 01.01.2016року по 01.01.2017 року;

- 721,60 доларів США - три відсотки річних за період з 02.01.2017 року по 01.06.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 614,47 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: