ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Харків

Справа № 636/3404/16-ц

Провадження № 22-ц/818/6015/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бровченка І.О. , Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :
Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 ,

Військова частина польова пошта НОМЕР_2 ,

Третя особа: Військова прокуратура Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини польова пошта НОМЕР_2 , третя особа - Військова прокуратура Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції, про захист честі та гідності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, постановлену суддею Гуменним З.І., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог статей 119, 120 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 20 жовтня 2016 та постановити ухвалу з питання відкриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в його позовній заяві зазначені конкретні службові особи військової частини, які поширили неправдиву інформацію, зазначені свідки, які сприйняли дану неправдиву інформацію, зазначено спосіб поширення данної неправдивої інформації, викладені обставини, яким він обґрунтовує свої вимоги та підстави звільнення від доказування, а також до позовної заяви додані докази, яким він обґрунтовує свої позовні вимоги. Отже у суду першої інстанції не було підстав для залишення його позовної заяви без руху. Крім того, зазначив, що на виконання ухвали суду про залишення його позову без руху надав уточнену позовну заяву та додав до неї додаткові докази в обгрунтування позову. Враховуючи безпідставність залишення його позовної заяви без руху, та не прийняття уточненої позовної заяви з додатковими доказами ОСОБА_1 вважав, що й ухвала про повернення йому позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року повернуто до суду першої інстанції для виконання судом вимог, передбачених частиною другою статті 293 ЦПК України і в

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 275,60 грн, надано строк для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав невиконання вимог ухвали Апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2016 року щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах»; № 452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу провадження за нею не відкрито, тому відповідно до п. 11 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини польова пошта НОМЕР_2 , третя особа - Військова прокуратура Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції, про захист честі та гідності, у якому виклав зміст своїх позовних вимог, навів обставини, яким він обґрунтовує свої вимоги та надав певний перелік доказів, що підтверджують викладені ним обставини.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України 2004 року.

Недоліками позовної заяви зазначено наступне: жодна з позовних вимог не конкретизована не зазначено, які службові особи, які саме інформації та в який саме спосіб поширені, не зазначено у який саме спосіб поширена інформація: назва періодичного видання, чи виписки з протоколів зборів, засідань з наведенням виступів відповідачів, чи письмові заяви в організації, листи та інше, аудіо чи відео записи, не надані свідчення осіб, присутніх при розповсюджені відомостей та інші докази, конкретно не зазначені факти розповсюдження інформації та їх характер не надані докази розповсюдження інформації, також не надані докази щодо підтвердження матеріального становища позивача.

ОСОБА_1 на виконання вищенаведеної ухвалуи суду, надіслав уточнену позовну заяву, доповнення до позовної заяви, долучив додаткові докази, надав заяви про витребування доказів та виклик свідків.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року не виконав.

Проте, колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК ( 1618-15 ). У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Згідно з п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, готуючи справу до розгляду», суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду.

Пунктом 9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК ( 1618-15 )). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК ( 1618-15 )).

Згідно п.п. 13,14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 5, якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК ( 1618-15 )). Відповідно до статті 131 ЦПК ( 1618-15 ) суди мають установлювати строк на подання доказів з урахуванням часу, необхідного для їх подання, про що зазначається в ухвалі попереднього судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в ухвалі Чугуївського міського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року недоліки позовної заяви суд міг з`ясувати, вирішити та усунути під час підготовки справи до розгляду, у зв`язку з чим ці обставини не позбавляли суд можливості ухвалити рішення про відкриття провадження та забезпечити ОСОБА_1 реальний доступ до правосуддя у розумінні прецендентної практики Європейського суду з прав людини.

А саме, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху безпідставно, й, як наслідок, рішення про визнання неподаною і повернення позовної заяви підлягає скасуванню.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а матеріали справи - повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

Постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року- скасувати, матеріали справи повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О.Бровченко

Н.П. Пилипчук