Справа № 274/3967/19
Провадження № 2/0274/1904/19
Рішення

Іменем України

17.12.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В с т а н о в и в :

В липні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд розірвати зареєстрований 05 лютого 2005 року Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 , актовий запис № 52.

В обґрунтування пред"явлених вимог посилається на те,що подружнє життя з відповідачкою не склалося , подальше збереження сім"ї є неможливим, оскільки спільне проживання стало вкрай нестерпним. В його відсутність відповідачка поміняла замки у квартирі, він немає доступу до житла, яке куплене під час спільного проживання, тому він вимушений був тимчасово піти проживати до своїх батьків, оскільки відносини стали напруженими, шлюбні стосунки припинилися. Вказав, що відповідачка не дбала про збереження нормальної сімейної атмосфери, взаєморозуміння, взаємодопомогу та довіру. Її постійно цікавили тільки гроші, які вона забирала у нього до останньої гривні. Зазначив, що підозрює відповідачку у подружній зраді, оскільки прочитав її переписку з іншим чоловіком у мобільному телефоні. За таких обставин збереження шлюбу унеможливлює примирення з відповідачкою та подальше спільне життя суперечить його інтересам.

В підготовчому судовому засіданні позивач доводи своєї позовної заяви підтримав повністю. Додатково суду пояснив, що в 2011 році в них з відповідачкою розладналися відносини, внаслідок чого вона подала позов про стягнення з нього аліментів, а він подавав позов про розірвання шлюбу. Однак вони примирилися, та він відкликав свій позов. З 2011 року з нього стягувалися аліменти на утримання дитини, на користь відповідачки, хоча весь час вони проживали разом.

Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечила, однак вказала, що обґрунтування позовних вимог не відповідає дійсності. Зокрема, подружню невірність по відношенню до неї проявив позивач, а не вона по відношенню до нього. Спільно вони не проживають з 17 листопада 2018 року, не спілкуються. Коли вони проживали спільно, то атмосфера в родині була чудова, вона присвячувала повністю себе позивачу, бо він хворіє на цукровий діабет. В 2011 році в них дійсно відносини розладналися, він їй матеріально не допомагав, тому вона і подавала його на аліменти. Після примирення і до 2018 року відносини в них були гарні, вони проживали разом, мали спільний бюджет. Вказала, що позивач працює другим помічником капітана, ходить в закордонні рейси, отримує заробітну плату в іноземній валюті, тому ці кошти вони відкладали на купівлю машини, квартири, відпочинок, а проживали за рахунок її заробітку, пенсії відповідача, таке було їхнє спільне рішення. На даний час почуттів до позивача у неї немає, шлюб не потрібно зберігати.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про шлюб сторони 05 лютого 2005 року зареєстрували шлюб в Бердичівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 52 ( а.с. 3).

Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 "ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 .( а.с. 5).

Позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 02.03.2005 року ( а.с.6).

З пояснень сторін та змісту позову вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально.

Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу , суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам , а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 вимог Закону України " Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом.

Як визначено ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачка позов визнала в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за необхідне 50 % судового збору віднести за рахунок держави, а 50 % - 382,40 грн. стягнути з відповідачки на користь держави, оскільки позивач звільнений від його сплати, як інвалід 2 групи загального захворювання.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,189,197-200,206,258-259,263-265,268,273, 354 ЦПК України, ст.ст. 105,110-112 СК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільної стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 05 лютого 2005 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 52, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко