Номер провадження 2/243/2615/2019
Номер справи 243/8442/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» серпня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Янчевського В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання Висновку будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року незаконною, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання Висновку будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року незаконною, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 березня 2004 року Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства Юстиції України надав Висновок будівельно - технічної експертизи № 5292/22 на пам`ятник, виконаний приватним підприємцем « ОСОБА_3 », в червні 2002 року та встановлений на кладовищі в м. Макіївка Донецької області на могилі ОСОБА_4 .

На підставі п.13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Зазначає, що нормативними документами на виготовлення пам`ятників намогильних з природного каменю є Республіканський стандарт РСТ 1584-86 «Пам`ятники намогильні з природного каменю», яким визначені вимоги, технічні правила прийому, методи контролю, транспортування, зберігання та гарантії виробника.

Вимоги правил прийому п. 4.4, п. 4.5 Стандарту РСТ, встановлено, що лише замовник має право проводити контроль відповідності якості. В цьому розділі Правил відсутні вимоги для застосування Висновків які визначають якість пам`ятників.

Вважає, що на підставі вищезазначеного, Висновок Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз будівельно - технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року не відповідає вимогам нормативного документу, на який посилається закон.

Просить суд визнати незаконним Висновок будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року, виконаний Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, на пам`ятник виготовлений приватним підприємцем « ОСОБА_3 », в червні 2002 року, встановлений на кладовищі в м. Макіївка Донецької області на могилі ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства Юстиції України до суду надав Відзив на позовну заву, в кому зазначив, що вимоги ОСОБА_2 не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 17 серпня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі. Дане рішення набуло законної сили. Однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 був Висновок будівельно- технічної експертизи №5292/22 від 10 березня 2004 року Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Таким чином, оскільки вище вказаний висновок експерта є одним із письмових доказів та є невід`ємною частиною матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, по якої судом ухвалено рішення та яке набуло законної сили, вважає, що діючим Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження стороною по справі висновок експерта як самостійний процесуальний документ (а.с. 20).

15 серпня 2019 року позивач ОСОБА_2 надав до суду Відповідь на відзив у якій зазначив, що відповідач, із-за своєї не компетенції, не по суті справи надав Відзив на його позов. Вважає, що Відповідач спотворив його позовні вимогти до суду першої інстанції визнати незаконним Висновок будівельно - технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Висновок не може бути законним у незаконному дослідженні. Просить суд захистити його права та вирішити спір по справі у відповідності до чинного законодавства (а.с.23-24).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання Висновку будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року незаконною не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом».

Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб`єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов`язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов`язків всіх суб`єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, в судовому засіданні встановлено, що Висновком будівельно-технічної експертизи № 5292/22, складеного 10 березня 2004 року Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що пам`ятник, встановлений на кладовищі в м. Макіївка на могилі ОСОБА_4 та виготовлений ПП «Мисник» не суперечить вимогам РСТ УССР 1584-86 «Загальні технічні умови» - «Пам`ятники намогильні з природного каменю». Вимоги «Загальних технічних умов» «Пам`ятників намогильних з природнього каменю» РСТ УССР 1584-86 допускають наявність колірних включень природного характеру (а.с. 8-10).

Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 17 серпня 2004 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - відмовлено у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду м. Донецька від 04 листопада 2004 року рішення залишено без змін, та набуло законної сили 04 листопада 2004 року (а.с. 4-8).

Так з Рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 17 серпня 2004 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, вбачається, що по даній справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз та Висновок будівельно- технічної експертизи №5292/22 від 10 березня 2004 року був досліджений та прийнятий судом до уваги під час розгляду справи. (а.с. 4-7).

На Звернення ОСОБА_2 , Міністерство з питань житлово - комунального господарства України Листом за № 8/17-1137 від 09 лютого 2009 року повідомило, що згідно статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» намогильні споруди - це пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих. Пам`ятники намогильні з природного каменю виготовляють та встановлюють відповідно до державного стандарту РСТ УРСР 1584-86, яким зокрема, визначено вимоги щодо якості природного каменю, розмірів елементів пам`ятника, їх збереженню та транспортуванню. Стандартом не передбачені технічні вимоги щодо будь - якого будівництва об`єктів (а.с. 11).

На Звернення ОСОБА_2 , Державний комітет України з питань житлово - комунального господарства України Листом за № 7/3-359 від 09 вересня 2004 року повідомило, що граверні роботи на установленому намогильному пам`ятнику може бути виконано суб`єктами господарювання різних форм власності, що здійснюють підприємницьку діяльність на території області. Обсяги граверних робіт визначаються замовником, який вибирає виконавця робіт сам. Для виконання зазначених робіт між замовником та виконавцем укладається договір, необхідними умовами якого є: найменування сторін, предмет договору, перелік робіт, їх вартість, особливості та терміни виконання, порядок розрахунків, права, обов`язки та відповідальність сторін, умови внесення змін чи призупинення дії договору, порядок вирішення спорів, дата , місце укладання договору. Вартість виконаних робіт визначається за погодженням сторін. Якість виконаних робіт контролюється замовником (а.с. 13).

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 вважає Висновок судової будівельно - технічної експертизи №5292/22 від 10 березня 2004 року незаконним, посилаючись на те, що на підставі отриманих відповідей з Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства України (Лист за № 7/3-359 від 09 вересня 2004 року) та з Міністерства з питань житлово - комунального господарства України (Лист за № 8/17-1137 від 09 лютого 2009 року), лише він, замовник - ОСОБА_2 має право здійснювати контроль відповідності якості виробу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

ЦПК України при розгляді справ в порядку позовного провадження не передбачає такий спосіб захисту, як визнання факту невідповідності судової експертизи вимогам законодавства.

Позивачем ОСОБА_2 також не зазначено будь-яких інших/спеціальних норм закону, якими встановлено інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, і який підлягає застосуванню в даному випадку.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експертизи повинен бути оцінений з позиції належності, допустимості та достовірності в рамках справи, в якій призначено експертизу, та не підлягає визнанню незаконним ані в процесі розгляду справи, в якій його зроблено, ані в іншій справі, оскільки він не є правочином, рішенням органу державної влади або актом індивідуальної дії, які породжують правові наслідки і спрямовані на регулювання суспільних відносин, а є лише джерелом отримання інформації щодо певних обставин.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

Відповідно до положень ст.ст. 4, 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються процесуальним порядком призначення судового експерта, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, можливістю призначення повторної судової експертизи.

Таким чином, суд вважає, що висновок експерта експертної установи, за своєю правовою природою, є результатом процесуальної діяльності експерта з визначених питань, доказом по справі, а тому Висновки експертизи не можуть перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю, оскільки це є втручанням у проведення судової експертизи в межах розгляду судової справи.

Крім того, положеннями Закону України «Про судову експертизу» не передбачено можливості оскарження висновків експертизи в порядку цивільного судочинства у разі незгоди позивача у справі, у якій призначалася експертиза, з висновками експертів, шляхом подання окремого позову про визнання висновків експертиз незаконними.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. Споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.

Таким чином суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він має право оскаржити Висновок експертизи на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даним законом не передбачена можливість оскаржувати висновки експертиз.

А що стосується посилання позивача на ті обставини, що він вважає, що пам`ятник є продукцією неналежної якості, то суд вважає належим зазначити, що з даного приводу ОСОБА_2 звертався до суду з позовними вимогами до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, та Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 17 серпня 2004 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - відмовлено у повному обсязі. Рішення суду 04 листопада 2004 року набуло законної сили.

Незгода позивача з оцінкою доказів, в тому числі і висновками експертиз, може бути підставою для оскарження судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, визначеному нормами ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову до експертної установи, яка поводила експертне дослідження, про визнання висновку експертизи незаконною.

Висновок будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року, який позивач просить визнати незаконними, є доказом по справі, яка була розглянута Калінінським районним судом міста Донецька від 17 серпня 2004 року, яке Ухвалою апеляційного суду м. Донецька від 04 листопада 2004 року рішення залишено без змін, та набуло законної сили 04 листопада 2004 року, цей Висновок експертизи був досліджений і йому надана відповідна оцінка при розгляді справи.

Висновок експертизи не є правочином, не є актом юридичної особи, який має обов`язкову силу для фізичної особи, це є одним із видів доказів, які враховуються судом при прийнятті рішення по справі, цей документ не може бути окремо оскаржений, а тому спосіб захисту обраний позивачем не відповідає положенням ст.16 ЦК України.

При вказаних обставинах позивачем ОСОБА_2 обрано не вірний та непередбачений законом спосіб захисту своїх прав, а позовні вимоги є неналежним способом захисту права позивача, оскільки не поновлюють його порушених прав.

Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і Висновку експертизи, здійснюється під час розгляду справи, в межах якої призначено проведення відповідної експертизи.

Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що Висновок експертизи не є правочином, не є актом юридичної особи, який має обов`язкову силу для фізичної особи, це є одним із видів доказів, які враховуються судом при прийнятті рішення по справі, цей документ не може бути окремо оскаржений, а тому спосіб захисту обраний позивачем не відповідає положенням ст.16 ЦК України, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання Висновку будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року незаконною, а тому вимоги щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору також не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 196 Сімейного кодексу України, пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання Висновку будівельно-технічної експертизи № 5292/22 від 10 березня 2004 року незаконною - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2019 року.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова