ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9466/19 Справа № 2-742/04 Суддя у 1-й інстанції - Ненахова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2004 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 у вересні 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційна скарга залишена без руху для надання доказів поважності пропуску строку більше 15 років на апеляційне оскарження.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивної.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Згідно зворотного поштового повідомлення, ухвалу про залишення без руху позовної заяви відповідач ОСОБА_1 отримав 17 жовтня 2019 року. Станом на теперішній час вимоги ухвали не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, яке застосовується судами як джерело права, наголошується, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до переконання, що право відповідача на судовий захист не буде порушено, тому що право на шлюб відноситься до особистих немайнових прав, які припиняються разом зі смертю. Згідно свідоцтва про смерть, позивач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже разом з її смертю припинились її особисті права.

Крім того, колегія суддів зауважує, що матеріали справи, в якій оскаржується судове рішення знищено за закінченням терміну зберігання, тому дослідити фактичні обставини, що стали причиною для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом неможливо. Щоб запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу, колегія суддів вважає неможливим переглянути в апеляційному порядку рішення п`ятнадцятирічної давнини.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строк на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Колегія суддів вважає, що право відповідача на судовий захист, зокрема доводити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем, після розірвання шлюбу можливо в судовому порядку, із залученням інших спадкоємців. Відмова у відкритті апеляційного провадження не призведе до порушення права відповідача на судовий захист, передбачений положеннями ст.6 Конвенції.

Вище викладені обставини є підставою для відмови ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по справі за поданою апеляційною скаргою на Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2004 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

У X В А Л И В:

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М.Бондар