Ухвала

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 521/4796/19

провадження № 61-21823ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Гамбаля Олександра Євгеновича, стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив:поновити йому строк на оскарження дій приватного виконавця Гамбаля О. Є.; визнати неправомірними дії приватного виконавця Гамбаля О. Є., які полягають у винесенні 20 лютого 2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 58446996; скасувати вказану постанову.

Скарга мотивована тим, що Малиновським районним судом м. Одеси 08 серпня 2011 року ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства (далі -ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 014/83122/85/85109 задоволено. На виконання цього рішення 12 грудня 2011 року видано виконавчий лист, в якому зазначено, що строк його пред`явлення до виконавчої служби один рік.

Як вбачається з відміток державних виконавців, зроблених на самому виконавчому листі від 12 грудня 2011 року, хронологія подій наступна: 07 червня 2013 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 19 грудня 2013 року виконавчий лист повернуто у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджав провадженню виконавчих дій чи не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом України «Про виконавче провадження», незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 05 листопада 2014 року у відкритті виконавчого провадження відмовлено у зв`язку з наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження; 16 травня 2016 року виконавчий лист повернуто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 20 лютого 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 зазначав у скарзі, що враховуючи навіть той факт, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа переривався, однорічний строк, встановлений судом для його виконання, вже давно минув. Відомостей про звернення стягувача із заявою про поновлення цього строку не надано, тобто приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання скарги на дії приватного виконавця Гамбаля О. Є. Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця Гамбаля О. Є., які полягають у винесенні 20 лютого 2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 58446996 за виконавчими листами від 12 грудня 2011 року. Зобов`язано приватного виконавця Гамбаля О. Є. усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2019 року № 58446996.

Задовольняючи заяву боржника, подану на дії приватного виконавця щодо неправомірності відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що однорічний строк, встановлений Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого листа до виконання, минув.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Гамбаля О. Є. про визнання неправомірними дій щодо відкриття провадження, зобов`язання скасувати постанову про відкриття провадження відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконавчий лист, виданий судом до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», може бути повторно пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його повернення. Враховуючи, що 16 травня 2016 року постановою головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області повернуто виконавчий документ стягувачеві, то на час набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» строк для повторного пред`явлення його до виконання не минув, тому на спірні правовідносини розповсюджуються правила цього закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не є неправомірними та підстави для скасування вказаної постанови відсутні.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що приватний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачеві, оскільки строк пред`явлення його до виконання минув.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзастосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Гамбаля Олександра Євгеновича, стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко