ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7144/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, комунального підприємства «Головний інформаційний обчислювальний центр ГІОЦ», комунального підприємства «Нацкомісія, що здійснює державне регулювання «НКРЕ», Антимонопольного комітету України, Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Київської міської ради, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України, комунального підприємства «Центр комунального сервісу Святошинського району» Сервісний центр по роботі зі споживачем «Сервіс», Держави Україна, Президента України, Святошинського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у порядку цивільного судочинства позовного провадження звернувся до суду із вказаним позовом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя, вивчивши зміст позовних вимог, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі у порядку цивільного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Положенням статті 19 ЦПК України визначена компетенція судів щодо розгляду цивільних справ.

Заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду судом в порядку ЦПК України, проте їх вирішення передбачено КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З 01 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства, який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Кодекс адміністративного судочинства України викладений в новій редакції.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Положенням статті 19 ЦПК України визначена компетенція судів щодо розгляду цивільних справ.

Ст. 19 КАС України визначена предметна юрисдикція адміністративних судів.

Заявлені позивачем вагома частина вимог підлягають розгляду судом у порядку КАС України окружним адміністративним судом, водночас положення п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України покладає заборону щодо об`єднання вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб, в тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому позивач оскаржує дії/бездіяльність відповідача як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення та полягають у тому, що відповідач зобов`язаний був вчинити/або не вчиняти оспорювані позивачем дії, які просить визнати неправомірними.

Тобто, у даній справі дослідженню підлягають владні, управлінські рішення та дії/бездіяльнсть відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Аналогічні висноки зроблені й Верховним Судом у постанові Великої Палати від 04 квітня 2019 року №826/9928/15, так оскарження дій суб`єкта, наділеного функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, є публічно-правовим спором.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте у зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

В розумінні частини першої статті 2, пунктів 1, 2 7, 9 частини першої статті 4, статті 19, частини третьої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Підстав для вирішення питання про повернення судового збору немає, оскільки заявником при подачі заяви до суду судовий збір не сплачувався.

На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. 19 КАС України, ст. 19 ЦПК України та, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про судовий збір», суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, комунального підприємства «Головний інформаційний обчислювальний центр ГІОЦ», комунального підприємства «Нацкомісія, що здійснює державне регулювання «НКРЕ», Антимонопольного комітету України, Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Київської міської ради, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України, комунального підприємства «Центр комунального сервісу Святошинського району» Сервісний центр по роботі зі споживачем «Сервіс», Держави Україна, Президента України, Святошинського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва про визнання дій неправомірними, у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати заявнику не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України (ч.2 ст. 186 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: