Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 638/13402/16-ц

провадження № 61-10292св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- Головне управління державної фіскальної служби України у Харківській області,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

треті особи (за первісним та зустрічним позовом) - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2018 року в складі судді Шестака О. І. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року позивач Головне управління державної фіскальної служби України у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив виселити останнього з членами його родини із службової квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що спірна службова квартира, яка є державною власністю і знаходиться в управлінні Головного управління ДФС у Харківській області, за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради міста Харкова від 15 серпня 2000 року області надана ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб: його і дружини ОСОБА_3 .

З 19 травня 1999 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова, з жовтня 2010 року був переведений у розпорядження ДПА України на посаду радника Голови ДПА України відділу оперативного та організаційного забезпечення діяльності Голови ДПА України. 10 травня 2012 року його було звільнено з посади та податкової міліції у запас.

15 липня 2016 року ГУ ДФС у Харківській області було направлено претензію - вимогу ОСОБА_1 про звільнення ним службової квартири разом з членами сім`ї, яку він отримав, проте відповіді на час звернення до суду не надав.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира надана йому на законних підставах. У цій квартирі він продовжує проживати і на сьогоднішній день. Разом з ним проживають та зареєстровані його діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10 травня 2012 року його було звільнено з посади та податкової міліції у запас. Вислуга років на момент звільнення складала 22 роки 07 місяців 27 днів.

26 жовтня 2012 року листом від 15 липня 2016 року ГУ ДФС у Харківській області направило на його адресу претензію-вимогу, де вимагало звільнити вищевказану службову квартиру разом з членами родини, при цьому, в порушення статті 125 ЖК України та Конституції України, не надає йому іншого житлового приміщення.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, у задоволенні позову Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області до ОСОБА_1 про виселення із службової квартири відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання права на проживання у квартирі відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що ОСОБА_1 із членами його родини відповідно до вимог статті 125 ЖК України не можуть бути виселені з займаного житлового приміщення без надання іншого.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 рокуГоловне управління державної фіскальної служби України у Харківській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ГУ ДФС у Харківській областіпро виселення, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому відповідно до положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГУ ДФС у Харківській області, витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою цього ж суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ГУ ДФС у Харківській областівказує, що суди, ухвалюючи рішення, неправильно застосували норми матеріального права (статтю 125 ЖК України) та надали невірну оцінку фактичним обставинам справи, не врахували, що у власності ОСОБА_1 є інше житло.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, щовідповідно до наказу ДПА у Харківській області від 01 червня 1999 року № 230-о ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника - начальника відділу податкової міліції ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова з 19 травня 1999 року.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради міста Харкова від 11 липня 2000 року № 124/51 на підставі клопотання ДПА у Харківській області від 23 червня 2000 року № 10/01-206, запропоновано включити в число службової житлової площі ДПА у Харківській області п`ятикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , яка є державною власністю і передана в управління ДПА у Харківській області.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради міста Харкова від 15 серпня 2000 року № 213-13 на підставі клопотання ДПА у Харківській області № 10952/10/01-205 вирішено, як виняток, надати ОСОБА_1 з сім`єю дві особи (його і дружини ОСОБА_3 ) зазначену службову квартиру та видано ордер на житлове приміщення № 73/00 від 21 серпня 2000 року на право зайняття спірної квартири.

З жовтня 2010 року ОСОБА_1 був переведений у розпорядження ДПА України на посаду радника Голови ДПА України відділу оперативного та організаційного забезпечення діяльності Голови ДПА України. Наказом ДПС України від 10 травня 2012 року № 1010-о ОСОБА_1 звільнений з податкової міліції органів державної податкової служби за пунктом 64 підпункт «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 10 травня 2012 року.

26 червня 2016 року право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за Державою України в особі Головного управління ДФС у Харківській області (індексний номер: 30220496 від 29 червня 2016 року).

15 липня 2016 року Головним управлінням ДФС у Харківській області направлено претензію - вимогу за № 2290/11/20-40-03-02-12 про звільнення ОСОБА_1 службової квартири разом з членами сім`ї.

Відповідно до статей 33, 119 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Тлумачення статті 33 ЦПК України 2004 року свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову до неналежного відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Під час розгляду справи судами встановлено, що у спірній квартирі разом із батьком ОСОБА_1 зареєстровані та проживають його діти: малолітні сини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час пред'явлення позову (серпень 2016 року) був повнолітнім (том 2 а.с. 56).

ГУ ДФС у Харківській області у своїх позовних вимогах просив виселити ОСОБА_1 з членами його родини із службової квартири АДРЕСА_1 , при цьому вимог до ОСОБА_2 як співвідповідача у справі про виселення не заявив, а тому у задоволенні вимог належало відмовити з тих підстав, що позов пред`явлений не до всіх належних відповідачів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК Україниустановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суди попередніх інстанцій правильно по суті відмовили в позові, але не з тих мотивів, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивів відмови в позові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області до ОСОБА_1 про виселення змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков