Справа № 214/6653/18
2/214/540/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу №214/6653/18 за позовною заявою представника позивачів ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) адвоката ОСОБА_3 (пр. Поштовий, буд.52, оф.313, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_5 ради (вул. Володимира Великого, буд.32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах позивачів із зазначеним позовом до ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою №8, що знаходиться в будинку №3 по вул. Світлова в м. Кривому Розі.

В обґрунтування позову представник позивачів ОСОБА_3 вказав, що позивачі ОСОБА_1 та Антонова (до шлюбу ОСОБА_1) В.Б. є співвласниками житла трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Відповідач ОСОБА_4 є донькою позивача ОСОБА_1 і рідною сестрою позивача ОСОБА_2 З 1987 року відповідач не проживає за вказаною адресою. У період з 1985 по 2000 роки вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 2000 року і по теперішній час проживає і працює в Італії. Лише у 2010 році відповідач приїздила до м. Кривого Рогу і тоді ж була зареєстрована за вказаною адресою для отримання (продовження) закордонного паспорту. Вважає, що знаходження відповідача на реєстраційному обліку у квартирі позивачів порушує та обмежує їх майнові права та в майбутньому може перешкодити їм у здійсненні права розпорядження своєю власністю, у звязку із чим він звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивачів до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.При ухваленні рішення покладався на розсуд суду.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивачів вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) В.Б. на праві власності належить трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 60,1 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло №896 від 22.08.1994 року (а.с.10).

Окрім того, відповідно до акта від 30.09.2018 року, складеного мешканцями будинку №3 по вул. Світлова, відповідач ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає за вказаною адресою з 2010 року (а.с.11).

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачам у здійсненні ними права власності від порушень, не повязаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом предявлення негаторного позову.

Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони регулюються ст.346 ЦК України.

Так, відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка згідно з ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно з п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла.

Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.

Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 4 Статті 41 Конституції України та ст.321 ч.1 ЦК України, передбачена непорушність права власності, зокрема, вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірним домоволодінням підлягає захистові відповідно до змісту вказаної Конвенції.

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі є повноправними власниками житла, права володіння, користування та розпорядження яким вони не мають можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_4, фактом своєї реєстрації в квартирі №8, що знаходиться в будинку №3 по вул. Світлова в м. Кривому Розі, де вона не проживає з 2010 року, чинить позивачам перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом із задоволенням предявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2Б негаторного позову шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 352,40 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, пропорційно частині задоволених вимог по 50% (а.с.1, 2).

На підставі викладеного й керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 80, 81, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_5 ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП невідомий на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП невідомий на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_4з реєстраційного обліку місця проживання.

Після набрання рішенням суду законної сили, видати виконавчі листи для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В.Чернова