Справа № 525/1677/18
Провадження №2/525/107/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

З доводів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_3 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, що, між іншим майном, включає дві земельні ділянки: 1) з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га; 2) з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га. Впродовж свого життя його батько не встиг виготовити правовстановлюючі документи на земельні ділянки та зареєструвати право власності на вказані земельні ділянки та відповідно відсутні правовстановлюючі документи на них.

Позивач також зазначає, що факт надання вказаних земельних ділянок батькові підтверджується архівною довідкою від 23.06.2014 року, відповідно до якої засіданням виконавчого комітету Великобагачанської ради народних депутатів Полтавської області від 26-27.01.1994 року ОСОБА_4 надано земельну ділянку 0,25 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 ; також, як вказується у позові, факт передання ОСОБА_4 земельних ділянок у власність підтверджується рішенням 37 сесії 6 скликання Великобагачанської селищної ради від 31.07.2014 року, оскільки даним рішенням ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 за тією ж адресою. Позивач ОСОБА_1 вказує, що він разом з матір`ю та братом належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_2 та брат позивача ОСОБА_3 не заперечують проти визнання права власності на вказані земельні ділянки за ним, ОСОБА_1 Постановою виконуючої обов`язки державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори від 06.04.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на вищевказані земельні ділянки, тому він змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Великобагачанської селищної ради Полтавської області, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,15 га та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 та залишилися після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.а.с.2-4).

Загальне позовне провадження у справі відкрито ухвалою суду від 03.01.2019 року і підготовче засідання у справі призначено на 14.02.2019 року. Копія позовної заяви з додатками направлена відповідачу у справі Великобагачанській селищній раді Полтавської області (а.с.28). Цією ухвалою суду також витребувано у Великобагачанській державній нотаріальній конторі відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від її прийняття) та про наявність/відсутність заповіту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнім постійним місцем проживання якого було АДРЕСА_3 та чи надходили претензії кредиторів.

18 січня 2019 року з Великобагачанської державної нотаріальної контори до суду надійшла письмова відповідь на вищевказану ухвалу суду, копії документів зі спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_4 , а також Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи) та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти) (а.с.а.с.35-40). З даних документів вбачається, що у Великобагачанській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 під №108/2016; спадщину після його смерті прийняли сини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 ; при цьому, 15.11.2017 року на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 ; також, на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 були видані також свідоцтва на інше спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.35).

У зв`язку з цим, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.02.2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.а.с.43-44); копію ухвали суду від 14.02.2019 року з копією позовної заяви ОСОБА_1 дані треті особи отримали 20.02.2019 року (а.с.а.с.53-54).

До проведення підготовчого засідання у справі від відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області надійшов лист про визнання позову ОСОБА_1 та розгляд справи у відсутність представника даної селищної ради (а.с.56).

07.03.2019 року у даній цивільній справі проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд справи (а.с.58).

В судові засідання неодноразово викликався позивач у справі ОСОБА_1 за адресою, яка вказана у позовній заяві та поштовому конверті, однак він декілька разів не отримував за вказаною адресою судову повістку (а.с.а.с.66-67,90-91), 13.04.2019 року позивач, отримавши повістку (а.с.76), до суду не подавав заяву про підтримання позову та можливість розгляду справи у його відсутність; отримавши судову повістку 05.08.2019 року (а.с.99) на судове засідання 19.08.2019 року, позивач ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку направив до суду заяву про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності (а.с.103).

Представник відповідача у справі Великобагачанської селищної ради в судове засідання 19.08.2019 року не з`явився, від даної селищної ради до суду надходили листи про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника даної селищної ради (а.с.а.с.65,80,92,102).

Треті особи у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином сповіщені про день і час проведення судового розгляду справи 19.08.2019 року (а.с.а.с.100,101), від даних осіб засобами електронного зв`язку надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, вказали, що позовні вимоги позивача вони підтримують у повному обсязі (а.с.а.с.104,105).

Враховуючи неявку сторін в судове засідання 19.08.2019 року, суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, при цьому керуючись положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України та Рішенням Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Полтавської області, залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним визначено такий суб`єктний склад учасників справи - відповідачем визначено Великобагачанську селищну раду Полтавської області (а.с.а.с.2-4). При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання за ним як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 в порядку спадкування права власності на відповідні земельні ділянки - з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,15 га (яка згідно доводів позовної заяви має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться в АДРЕСА_3 ) та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 0,10 га (яка згідно доводів позовної заяви має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та знаходиться в АДРЕСА_3 ).

Після отримання відповідної інформації з органу нотаріату про те, хто прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та кому вже видані свідоцтва про право на спадщину, суд виконав положення ст.53 ЦПК України та залучив до участі у справі інших спадкоємців померлого ОСОБА_4 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; при цьому, в будь-якому іншому процесуальному статусі суд позбавлений процесуальної можливості залучити даних осіб; позивачем у справі будь-які клопотання щодо процесуального статусу вказаних осіб до суду не направлялися.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Великобагачанським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 (а.с.а.с.6-8).

З архівної довідки Великобагачанської райдержадміністрації від 13.06.2014 року №01-22/240 вбачається, що згідно протоколу №6 засідання виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради народних депутатів Полтавської області від 26-27 січня 1994 року, була розглянута заява ОСОБА_4 , жителя селища Велика Багачка про надання земельної ділянки та було вирішено надати ОСОБА_4 земельну ділянку 0,65 га для ведення особистого підсобного господарства за межами населеного пункту і 0,01 га в межах населеного пункту біля будинку, 0,25 га для обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_3 і 0,06 га для дачного будівництва (а.с.11).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2014 вбачається, що земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_3 має площу 0,1500 га та цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 ; реєстрація даної земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.12).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2014 вбачається, що земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_3 має площу 0,1000 га та цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 ; реєстрація даної земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.13).

Рішенням 37 сесії 6 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 31.07.2014 року «Про передачу земельної ділянки у власність», ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, в тому числі: 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 в межах селища АДРЕСА_3 (а.с.9).

Рішенням 37 сесії 6 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 31.07.2014 року «Про передачу земельної ділянки у власність», ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_3 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, в тому числі: 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 в межах селища АДРЕСА_3 (а.с.10).

З листа в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори, завідувача Решетилівською держнотконторою Кириченко Т.М. від 02.11.2017 року №02-14/924 вбачається, що у Великобагачанській держнотконторі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заведена спадкова справа №108/2016; на вказану дату (02.11.2017 року) спадщину за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.16).

Постановою від 06.04.2017 року в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори, завідувачем Решетилівською держнотконторою Кириченко Т.М. ОСОБА_1 відмовлено у видачі, зокрема, свідоцтва про спадщину на земельні ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 та площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з відсутністю документу - державного акту (а.с.18).

З доводів позовної заяви та досліджених матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 не встиг виготовити правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки. Проте, сукупністю досліджених доказів у справі, що маються в матеріалах справи позивачем об`єктивно доведено, що вказані вище земельні ділянки (які є предметом розгляду в межах даного цивільного позову) дійсно передавалися у встановленому законом порядку за життя ОСОБА_4 , відповідно, йому належали.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З повідомлення в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори, завідувача Решетилівською держнотконторою Кириченко Т.М. від 17.01.2019 року №01-09/33, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що у Великобагачанській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 під №108/2016; спадщину після його смерті прийняли сини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 ; при цьому, 15.11.2017 року на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 ; заповіт не посвідчувався, претензій кредиторів не надходило; вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 були видані ряд свідоцтв на інше спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.а.с.35,36-40).

Отже, станом на 17.01.2019 року спадкоємцям першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 органом нотаріату не видавалися свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 та щодо земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за цією з адресою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, дружина та діти спадкодавця.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном закріплено у ст.317 ЦК України, а ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України і означає, що право власності є недоторканним і власник може бути позбавлений, або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановленим законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.1 постанови відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Відповідно до змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, з огляду на сукупність досліджених обставин справи та наданих доказів, підстав відмови нотаріуса у видачі позивачу у справі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки площею 0,10 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_3 і яка за життя належала ОСОБА_4 , також і визнання відповідачем Великобагачанською селищною радою заявлених позовних вимог (яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб виключно в частині даної земельної ділянки (визнання позову в цій частині (щодо даної земельної ділянки) оцінюється судом в сукупності з іншими дослідженими доказами у справі у їх взаємозв`язку), суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог щодо спадкової земельної ділянки площею 0,10 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_3 та яка за життя належала ОСОБА_4 .

Поряд з цим, з урахуванням досліджених доказів у справі, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо земельної ділянки 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 , оскільки це призведе до порушення прав та законних інтересів іншого спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , виходячи з таких підстав.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З матеріалів справи об`єктивно та «поза розумним сумнівом» вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли його діти - сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також його дружина - ОСОБА_2 . 15.11.2017 року саме на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с.35).

З листа в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської держнотконтори, завідувача Решетилівською держнотконторою Кириченко Т.М. від 17.01.2019 року №01-09/33 також вбачається, що 14.02.2018 року було укладено договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями, однак вказаний поділ, як вбачається з даного листа, не стосується спадкового житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_3 , на який видано в належний спосіб та порядку свідоцтво про право на спадщину саме спадкоємцю першої черги за законом ОСОБА_2 . Учасники справи не надавали суду для приєднання до справи чи для огляду копії відповідних свідоцтв про право на спадщину, які їм були видані, тому суд виходить виключно з тих доказів, які наявні в матеріалах даної цивільної справи.

Так, відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

За загальним змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти (про це зазначається у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, положень ст.120 ЗК України, змісту права власності щодо нерухомого майна (житлового будинку), який набутий у порядку спадкування (в межах розгляду даної цивільної справи) та того, що 15.11.2017 року на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 , з огляду на цільове призначення земельної ділянки площею 0,15 га, яка призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована по АДРЕСА_3 (за життя дана земельна ділянка належала ОСОБА_4 ), підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,15 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_3 у суду не має, оскільки в іншому разі це прямо призведе до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 . При цьому, за вказаних умов та обставин, вона не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом у випадку відмови їй органом нотаріату у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо отримання спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 , положень другого речення частини четвертої статті 206 ЦПК України, суд не приймає визнання відповідачем Великобагачанською селищною радою Полтавської області позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,15 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , оскільки це визнання позову порушує права іншого спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (які видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за житловий будинок за цією адресою) щодо вищевказаної земельної ділянки з даним цільовим призначенням. Також, суд не може з вищевказаних підстав прийняти заяви третіх осіб у справі щодо визнання ними позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вищевказану земельну ділянку площею 0,15 га.

Також в цьому контексті суд враховує висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 16.07.2018 року у справі №525/216/17 про те, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.15,16,328,392,1216-1218,1220,1261,1296,1297 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,89,247,259,263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Полтавської області, залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем першої черги за законом право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_4 на підставі рішення 37 сесії 6 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 31.07.2014 року.

В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , вказана у позовній заяві адреса АДРЕСА_4 ; відповідач Великобагачанська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області, місце знаходження сел. Велика Багачка, вулиця Каштанова, 20 Полтавської області; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 27.08.2019 року.

Суддя В.В. Хоролець