Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа №766/12845/16-ц

провадження №61-12038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивачі: приватна фірма «Капітал-сервіс», приватне підприємство «Фірми Євро-авто», спільне українсько-чеське підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВКО»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Златобанк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 липня 2017 року у складі судді Дорошинської В. Е. та постанову апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів Базіль Л. В., Бугрика В. В., Семиженка Г. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року приватна фірма «Капітал-сервіс» (далі - ПФ «Капітал-сервіс»), приватного підприємства «Фірми Євро-авто» (далі - ПП «Фірма Євро-авто»), спільного українсько-чеського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВКО» (далі - ТОВ «ВЕВКО») звернулися до суду до публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк», банк), від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Національний банк України (далі - НБУ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з позовом, в якому просили:

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., зареєстрованим за номером 211;

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., зареєстрованим за номером 212;

- скасувати наступні рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О. М.: рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер - 19348894 від 14 лютого 2015 року; рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 19350067 від 14 лютого 2015 року; рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер - 19349555 від 14 лютого 2015 року; рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер - 19350361 від 14 лютого 2015 року;

- відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал Сервіс» укладено кредитний договір з максимальним лімітом кредиту 1 500 000 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17 квітня 2015 року включно, зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом. Договором про внесення змін №5 від 30 липня 2014 року ліміт кредитної лінії було збільшено до 1 594 000 доларів США.

В цей же день, 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Фірма Євро - Авто» укладено кредитний договір з максимальним лімітом кредиту 476 865 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17 квітня 2015 року включно, зі сплатою 14,5% річних за користування кредитом. Договором про внесення змін №4 від 30 липня 2014 року ліміт кредитної лінії збільшено до 506 865 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами 15 липня 2013 року та 18 липня 2013 року укладено окремі договори іпотеки з ПФ «Капітал - Сервіс» та спільним українсько - чеським підприємством ТОВ «ВЕВКО». За умовами вказаних договорів іпотеки, іпотекодержатель (ПАТ «Златобанк») має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки.

11 березня 2014 року ПАТ «Златобанк» повідомив ПФ «Капітал - Сервіс» та ПП Фірма «Євро - Авто» про укладення ним з Національним банком України договору застави майнових прав від 05 березня 2014 року, відповідно до якого майнові права за кредитними договорами від 19 квітня 2013 року та від 19 квітня 2013 року передано в заставу НБУ у якості забезпечення належного виконання банком вимог НБУ, що випливають з кредитного договору від 05 квітня 2014 року.

13 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким банк частково відступив відповідачу ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2013 року на суму 1 503 406, 17 доларів США.

13 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким банк частково відступив останньому право вимоги за кредитним договором на суму 493 739,99 доларів США.

За умовами цих договорів до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як нових кредиторів перейшли права, обов`язки, ризики та винагорода ПАТ «Златобанк», як первісного кредитора, а також права іпотекодержателів за договорами іпотеки від 15 липня 2013 року, від 18 липня 2013 року.

Незважаючи на те, що за договорами про відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року було здійснено лише часткове відступлення права вимоги, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., як державним реєстратором, замінено іпотекодержателя за договорами іпотеки, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних рішень.

Позивачі вважають, що договори відступлення права вимоги фактично є договорами факторингу, а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичні особи, не можуть бути учасниками таких договорів, оскільки не є особами, що можуть надавати фінансові послуги. Крім того, спірними договорами порушуються права та інтереси Національного банку України, як заставодержателя майнових прав по кредитним договорам, який не надав згоди на розпорядження предметом договорів іпотеки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 липня 2017 року з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 27 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., зареєстрований за номером 211.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 13.02.2015 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріавльного округу Сазоновою О. М., зареєстрований за номером 212.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О. М. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19348894 від 14 лютого 2015 року; про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19350067 від 14 лютого 2015 року; про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19349555 від 14 лютого 2015 року; внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19350361 від 14 лютого 2015 року.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що оспорюванні правочини фактично є договорами факторингу, та оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичні особи не мають права надавати фінансові послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказані договори відступлення права вимоги підлягають визнанню недійсними на підставі частини першої статті 203, статті 215 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що оспорювані у цій справі договори відступлення права вимоги були укладені між сторонами на підставі статей 512, 513, 514 ЦК України, підпункту 14.1.255 статті 14 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.255 статті 14 ПК України, пункту 2.1 договорів відступлення права вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахували кошти на рахунок ПАТ «Златобанк» у розмірі, що відповідає сумі кредитних коштів, визначених в пункті 1.3 договорів відступлення права вимоги та не вказує на жодне фінансування новим кредитором первісного кредитора.

Згідно зі статтею 10, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №838, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме щодо зміни іпотекодержателя з ПАТ «Златобанк» на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 577 ЦК України та частини першої статті 15 Закону України «Про заставу», ні ПАТ «Златобанк», ні Національний банк України не скористались своїм правом на реєстрацію обтяження майнових прав згідно договору застави та не внесли відповідний запис Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Отже, станом на дату внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме щодо зміни іпотекодержателя з ПАТ «Златобанк» на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості щодо будь-яких обтяжень майнових прав за кредитними договорами.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про заставу», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали зобов`язання ПП «Фірма «Євро-Авто» та ПФ «Капітал-Сервіс» перед ПАТ «Златобанк», забезпечене заставою Національного банку України у грошовій формі.

В порушення вимог статті 52 Закону України «Про заставу», ПАТ «Златобанк» негайно не повідомив Національний банк України про виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язань за кредитними договорами та не перерахував відповідні суми коштів в рахунок виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Отже, відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є добросовісними набувачами майнових прав за кредитними договорами.

Заявлені у цій справі позовні вимоги спрямовані на звільнення позивачів від виконання своїх грошових зобов`язань або відстрочення їх на значний час та зняти обтяження з предмету іпотеки з метою унеможливити звернення стягнення на нього.

Судами попередніх інстанцій не враховано, що спірні договори є договорами про відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цих договорів недійсними.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У квітні 2018 року надійшли пояснення (відзиви) Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Вказані відзиви колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам частини четвертої статті 395 ЦПК України, оскільки не містять доказів надсилання копій цих відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини, встановлені судами

19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал Сервіс» укладено кредитний договір, відповідно до якого з урахуванням договору про внесення змін №5 від 30 липня 2014 року, банк надав ПФ «Капітал - Сервіс» кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 1 594 000 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17 квітня 2015 року включно та сплатою 14,5% річних за користування кредитом.

В цей же день, 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Фірма Євро - Авто» укладено кредитний договір, за умовами якого з урахуванням змін, внесених договором №4 від 30 липня 2014 року, банк надав ПП «Фірма Євро - Авто» кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 506 865 доларів США.

У забезпечення вказаних кредитних договорів між сторонами укладено договори іпотеки, а саме: від 15 липня 2013 року із змінами, внесеними до нього від 27 серпня 2014 року, укладеними між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал - Сервіс»; та від 18 липня 2013 року із змінами внесеними до нього від 22 серпня 2014 року, укладеними між ПАТ «Златобанк» та спільним українсько - чеським підприємством у формі ТОВ «ВЕВКО».

Умовами договорів іпотеки передбачено право іпотекодержателя (ПАТ «Златобанк») звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом продажу предметів іпотеки будь - якій особі - покупцеві.

08 квітня 2014 року між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ «Златобанк» (заставодавець) укладено договір застави майнових прав, відповідно до якого майнові права за кредитними договорами були передані в заставу НБУ у якості забезпечення належного виконання ПАТ «Златобанк» вимог НБУ, що випливають з кредитного договору від 05 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 3.4.2 договору застави заставодавець (ПАТ «Златобанк») зобов`язаний не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя (НБУ).

13 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор, відступає новому кредитору належне йому право вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2013 року, в частині повернення боржником кредитних коштів в розмірі 493 739,99 доларів США.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору, новий кредитор зобов`язався перерахувати в день укладення цього договору відшкодування відступлення права вимоги за кредитним договором на рахунок в АТ «Златобанк» в сумі 493 739,99 доларів США.

У зв`язку з укладенням цього договору первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення частини прав за договорами, що забезпечують зобов`язання за кредитним договором, а саме: договором іпотеки від 18 липня 2013 року разом із договором про внесення змін від 22 серпня 2014 року, укладених між банком та спільним українсько - чеським підприємством ТОВ «ВЕВКО»; та договором іпотеки від 15 липня 2013 року разом із договором про внесення змін від 27 серпня 2014 року, укладених між банком та ПФ «Капітал - Сервіс».

13 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2013 року в частині права вимагати від боржника повернення суми кредитних коштів в розмірі 1 503 406,17 доларів США.

Відповідно до п.2.1 укладеного договору, новий кредитор зобов`язався перерахувати в день укладення цього договору відшкодування відступлення права вимоги за кредитним договором на рахунок в АТ «Златобанк» в сумі 1 503 406,17 доларів США.

У зв`язку з укладенням цього договору, первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення частини прав за договорами, що забезпечують виконання за кредитним договором, а саме: договором іпотеки від 18 липня 2013 року (разом із договором про внесення змін від 22 серпня 2013 року), укладеним між ПАТ «Златобанк» та спільним українсько - чеським підприємством ТОВ «ВЕВКО»; договором іпотеки від 15.07.2013 року, разом з договором про внесення змін від 27 серпня 2014 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» та приватною фірмою «Капітал - Сервіс».

Таким чином, внаслідок укладення зазначених договорів від 13 лютого 2015 року, відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули статусу кредитора стосовно приватної фірми «Капітал Сервіс» та ПП «Фірма Євро - Авто» щодо відступлених їм ПАТ «Златобанк» частини вимог по кредитним договорам, укладених в іноземній валюті - доларах США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження №12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18).

За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорювані правочини суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору, то вони підлягають визнанню недійсними відповідно до частини першої статті 215 ЦК України.

З урахуванням наведеного, висновок судів першої та апеляційної інстанції щодо правової оцінки договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичних осіб, і про їх недійсність є правильним.

Визнаючи недійсними договори відступлення права вимоги від 13 лютого 2015 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що недійсність договору має наслідком скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі такого договору, у зв`язку з чим, у даному випадку наявні підстави для скасування рішень про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо іпотекодержателя предмета іпотеки.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами тих обставин, що спірні договори є договорами про відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цих договорів недійсними, є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище нормами матеріального права, змістом оспорюваних договорів і їх суб`єктним складом.

Вказані доводи не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, які зводяться до того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, зокрема спрямовані на доведення необхідності переоцінки змісту укладених між сторонами договорів відступлення права вимоги, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахували кошти на рахунок ПАТ «Златобанк» у розмірі, що відповідає сумі кредитних коштів, визначених в пункті 1.3 договорів відступлення права вимоги та не вказує на жодне фінансування новим кредитором первісного кредитора, є необґрунтованими та не спростовують наведених вище висновків судів та, крім іншого, судами встановлено, що розрахунки по укладеним договорам проводилися шляхом перерахування коштів з депозитних рахунків відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відкритих у ПАТ «Златобанк» шляхом безготівкових переказів. Отже розрахунки були проведенні за рахунок активів ПАТ «Златобанк» без надходження ліквідних коштів, тобто були проведенні операції з фінансовими активами.

В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року зупинено дію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 липня 2017 року та постанови апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то дія цих рішень, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 липня 2017 року, постанову апеляційного суду Херсонської області від 25 січня 2018 року, зупиненої ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська