У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

заінтересованої особи начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу ОСОБА_2 на дії посадової особи Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, звернувся в суд із скаргою, де заінтересована особа начальник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4, на дії посадової особи Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 06.03.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду встановлено, що боржник ОСОБА_2 09.12.2014 року повністю самостійно, ще до повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, виконала судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 43162633, та постановлено визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5, які полягають у винесенні постанови від 18.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, належного ОСОБА_2, скасувати постанову старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18.06.2014 року, визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5, яка полягає в неналежному повідомленні боржника ОСОБА_2 про винесення процесуальних документів по виконавчому провадженню від 30.04.2014 року № 43162633, визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5, яка полягає у несвоєчасному винесенні постанови про закриття виконавчого провадження від 30.04.2014 року № 43162633.

Зазначає, що ще 27.03.2018 року вона звернулася до начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_4 із заявою про надання їй постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 Як доказ додає копію заяви до начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ від 27.03.2018 року, оригінал якої знаходиться у скаржника. З тогу часу начальник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_4 постійно відкладає строки надання відповіді на її звернення. Станом на 06.08.2018 року начальник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_4 документів про зняття арешту з майна боржника у встановленому законом порядку їй не надав, відтак, вона змушена звернутися в суд із скаргою.

Зауважує, що як вона зясувала, станом на 06.08.2018 року такого повідомлення до суду не надано та не надіслано заявнику. Вважає дії начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4, які полягають у не наданні відповіді на звернення ОСОБА_2 у встановлений законом строк та у не повідомленні про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, протиправними та такими що порушують її права та свободи.

На підставі наведеного просить суд: визнати протиправною бездіяльність начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення ОСОБА_2 у встановлений законом строк; зобовязати начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 27.03.2018 року у встановлений законом строк; визнати протиправною бездіяльність начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4, яка полягає у не повідомленні про виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2017 року, постановленої за результатом розгляду скарги суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання; зобовязати начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Заслухавши начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2017 року (справа № 308/9885/16-ц) задоволено частково уточнену скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_3 до старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 про визнання дії та бездіяльності неправомірними та скасування постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5, які полягають у винесенні постанови від 18.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, належного ОСОБА_2. Скасовано постанову старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18.06.2014 року, належного ОСОБА_2. Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5, яка полягає у неналежному повідомленні боржника ОСОБА_2 про винесення процесуальних документів по виконавчому провадженню від 30.04.2014 року № 43162633. Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5, яка полягає у несвоєчасному винесенні постанови про закриття виконавчого провадження від 30.04.2014 року № 43162633.

Як встановлено судом, згідно з вказаною ухвалою від 06.03.2017 року, 30.04.2014 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43162633 на підставі виконавчого листа № 308/15896/13-ц, виданого 22.04.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області. Згідно з ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2014 року апеляційним судом встановлено, що боржником ОСОБА_2 не було отримано постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору, накладання арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження. Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 року державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_5 зобовязано належним чином повідомити боржника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 43162633. Водночас, як встановлено в ході розгляду справи, а саме згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 року боржник ОСОБА_2 на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2014 року передала стягувачу ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 111993 грн. та 1119,93 грн. судових витрат, що підтверджується розпискою від 09.12.2014 року. Зазначене свідчить про те, що позивач 09.12.2014 року повністю, самостійно, ще до повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, виконала судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 43162633. Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/15896/13-ц, виданого 22.04.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 суми 111993 грн. в рахунок відшкодування половини витрат на утримання спільного часткового майна та 1119,93 грн. судових витрат закінчено лише 12.09.2016 року, що є порушенням вимог закону.

27.03.2018 року ОСОБА_7 звернулася до начальника Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 із заявою від 27.03.2017 року, в якій повідомила, що 21.08.2017 року йому надано для виконання ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2017 року, якою постановлено визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5, які полягають у винесенні постанови від 18.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, належного ОСОБА_2, та скасувати постанову старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18.06.2014 року. Виходячи з наведеного ОСОБА_7 просила надати постанову державного виконавця про зняття арешту з майна боржника, яке їй належить.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту субєктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог ст. ст. 1, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом та не спростовано представником Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у судовому засіданні, орган державної виконавчої службипро виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2017 року, постановленої за результатами розгляду скарги у справі № 308/9885/16-ц, не повідомив суд та заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, що визначено вимогами ст. 453 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, на підставі наданих суду доказів та встановлених обставин, оскільки встановлено бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає у неповідомленні суд та заявника ОСОБА_8 про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, суд вважає, що вимоги скарги є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення ОСОБА_2 у встановлений законом строк.

Зобовязати начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 27.03.2018 року у встановлений законом строк.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4, яка полягає у неповідомленні про виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2017 року, постановленої за результатом розгляду скарги у справі № 308/9885/16-ц, суд і заявника ОСОБА_2 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Зобовязати начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області повідомити про виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2017 року, постановленої за результатом розгляду скарги у справі № 308/9885/16-ц, суд і заявника ОСОБА_2 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_9