н/п 2/174/264/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Шарапової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18.02.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в заяві. Банк керуючись п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідачка надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, встановлював та змінював кредитний ліміт відповідачці. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 17.04.2019 року має заборгованість у розмірі 17192,19 грн., яка складається з наступного: 8853,54 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2620,65 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3925,55 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 735,68 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 806,77 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

26.11.2019 року відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позовних вимог та обставин викладених в позові, зазначає, що під час підписання Анкети-заяви, вона не ознайомлювалася та не підписувала будь-яких «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку». У заяві від 18.02.2008 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: встановлений банком розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер платіжної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Оскільки вона не підписувала жодного документа та не погоджувалася на кредитування згідно «Умов і правил надання банківських послуг», в силу вимог закону про обов`язковість укладення кредитного договору в письмовій формі, підписання Анкети-заяви про відкриття платіжної картки без досягнення згоди сторін щодо існуючих умов кредитного договору та навіть без попередження про його укладення, не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин, кредитного договору та зобов`язань між нею та позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вважає, що позивачем не доведено укладення з відповідачем 18.02.2008 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Разом з тим, за вказаним у позові посиланням в мережі Інтернет на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» містяться викладені на 759 арк. (станом на 25.11.2019 року) «Умови та правила надання банківських послуг», які щомісячно змінюються і витяг з зазначених Умов, наданий позивачем до суду в редакції без зазначенням дати, станом на яку вони чинні, що є неналежним і допустимим доказом.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з неї пені та штрафу, так як одночасне їх застосування є порушення норм закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням вищезазначених підстав просить у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї про стягнення заборгованості відмовити повністю та застосувати позовну давність у зв`язку із порушенням позивачем строку, встановленого ст. 257 ЦК України (а.с. 104-108).

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповіді на відзив не надав (а.с. 85).

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про місце, дату та час проведення судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, судом встановлено, що 18.02.2008 року відповідачка підписала заяву (а.с.59), згідно умов якої вона просила банк надати кредитну карту «Кредитка «Універсальна» «30 днів льотного періоду» з кредитним лімітом 500,00 грн., базова процентна ставка 3% в місяць на залишок заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватись як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням банком коштів з дебетової карти. Також відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг ЗАТ КБ «Приватбанк», а також Тарифами банку, своїм підписом підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в Приватбанку, картку видано та отримано ОСОБА_2 18.02.2008 року, що підтверджено підписом ОСОБА_1 (а.с. 59 та зворот).

Крім того на підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору позивачем також надано копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що підписаний головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 (а.с. 61-75) та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.60).

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.02.2008 року (а.с. 54-58), згідно якого остання станом на 17.04.2019 року мала заборгованість у розмірі 17192,19 грн., яка складається з наступного: 8853,54 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2620,65 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3925,55 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 735,68 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 1056,77 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

З огляду на вказане, суд вважає встановленим, що між сторонами 18.02.2008 року було укладено кредитний договір, сторони погодили умови цього договору шляхом підписання заяви (а.с.59), якою передбачено отримання відповідачкою кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та встановлення кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн., базова процентна ставка 3% в місяць на залишок заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватись як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням банком коштів з дебетової карти.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом банк зазначив про те, що відповідачкою було отримано ліміт на кредитну картку у сумі 5000,00 грн., при цьому доказів зазначених обставин ним не надано.

Натомість, відповідно до заяви про отримання кредитної картки від 18.02.2008 року, ОСОБА_1 отримала кредитну карту, на яку було встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., відомості про збільшення ліміту по цій картці відсутні, тому посилання банку на те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у сумі 5000 грн. є безпідставними.

Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг, що підписані головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 та надані позивачем на підтвердження істотних умов кредитного договору, не містять підписів відповідача (а.с. 61-75), і не можуть слугувати підтвердженням тих умов кредитного договору, на які посилається в своєму позові позивач, оскільки станом на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 18.02.2008 року організаційно-правова форма банку була ЗАТ КБ «Приватбанк», а не ПАТ КБ «Приватбанк», що свідчить про те, що вищезгаданих Умов та Правил на момент підписання заяви не існувало, тому нарахування заборгованості Банком на підставі цих Умов та Правил також є безпідставним.

До того ж, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 18 лютого 2008 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 31 травня 2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 03.07.2019 р.).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Справа № 342/180/17 від 03.07.2019 р.)

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, позивачем не доведено і факту наявності заборгованості у відповідача по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 17192,19 грн., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 54-58).

До того ж, розрахунок, носить суперечливий характер, є незрозумілим, оскільки, у графах складових заборгованості містять лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, зазначення цих складових у відповідних графах не співпадає з сумами та назвами складових заборгованості, вказаних в підсумковій частині розрахунків після таблиці, що унеможливлює визначення як складових цієї заборгованості так і її загального розміру, час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування, інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.

Крім того, вказаний розрахунок не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, оскільки крім підпису цієї особи інші ідентифікуючі дані відсутні (посада, прізвище, печатка банку).

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору на умовах вказаних позивачем та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 17192,19 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Підстав для застосування позовної давності, про що просить відповідачка, суд не вбачає, оскільки згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова