Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 382/165/17

провадження № 61-25841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Суханової Є. М., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права та права власності на спадкове майно, у якому просив:

- встановити, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном;

- встановити, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Крім того, просив встановити, що він постійно проживав разом зі своїм батьком - ОСОБА_5 до дня його смерті та визнати за ним:

- право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- право на земельну частку (пай) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарів, розташовану на землях КСП «Зоря» Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яка належала померлій ОСОБА_4 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0081242 від 26 червня 1996 року, виданого згідно з рішенням Пирятинської райдержадміністрації Полтавської області від 03 квітня 1996 року за № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 473;

- право на земельну частку (пай) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарів, розташовану на землях КСП «Зоря» Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0081241 від 26 червня 1996 року, виданого згідно з рішенням Пирятинської райдержадміністрації Полтавської області від 03 квітня 1996 року за № 93 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 472.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року у складі судді Карпович В. Д. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_5 до дня його смерті, тобто на час відкриття спадщини.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарів, розташовану на землях КСП «Зоря» Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 26 червня 1996 року серії ПЛ № 0081242, виданого згідно з рішенням Пирятинської райдержадміністрації від 03 квітня 1996 року № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 473.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарів, розташовану на землях КСП «Зоря» Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 26 червня 1996 року серії ПЛ №0081241, виданого згідно з рішенням Пирятинської райдержадміністрації від 03 квітня 1996 року за № 93, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №472.

Суд першої інстанції виходив вз доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 червня 2017 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин, на які він посилався, як на підставу в обґрунтування своїх вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що рішення місцевого суду, яким визнано право ОСОБА_6 на земельні частки (паї), впливає на права та обов`язки Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, на території якої вони розташовані, однак не зазначив, які саме права та охоронювані законом інтереси Білоцерківської сільської ради зачіпаються судовим рішенням.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права та права власності на спадкове майно.

Витребувано із Яготинського районного суду Київської області зазначену справу.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вищевказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду на підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 428/2492/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є двоюрідною бабусею позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є її сестра ОСОБА_3 , яка в установлений законом термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, проте вступила в управління та володіння спадковим майном померлої сестри шляхом користування її особистими речами та будинком, що підтверджується довідкою Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 01 квітня 2016 року № 120.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - бабуся позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 4,99 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Спадкоємцем першої черги майна померлої ОСОБА_3 був син спадкодавця ОСОБА_5 - батько позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який в установлений законом термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Проте прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої матері.

Спадкова справа не відкривалась.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, є його син ОСОБА_6 (позивач у справі).

Відповідач у справі - ОСОБА_2 є рідним братом позивача по материній лінії.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не приймати її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З 1993 року до 26 вересня 2016 року позивач був зареєстрований у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується записом у паспорті.

Довідка Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про те, що згідно даних погосподарської книги у 2001 - 2005 роках ОСОБА_1 проживав у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області, підтверджує фактичне проживання позивача за місцем його реєстрації.

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Армавир Краснодарського краю Російської Федерації.

Позивач із заявою до нотаріальної контори в установлений законом строк про прийняття спадщини не звертався, на момент смерті батька з ним не проживав.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши недоведеність позивачем обставин, на які він посилався як на підставув обґрунтування своїх вимог, а також, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом в межах заявлених позовних вимог, як відповідачі (інші спадкоємці та Білоцерківська сільська рада), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативоюсудів першої та апеляційної інстанцій відповідно до статтей 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Тому колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з цього приводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 01 червня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук