Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 180/267/16-ц

провадження № 61-6093св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном для підприємницької діяльності, стягнення вартості ремонту і припинення права власності на будівельні матеріали.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і для здійснення своєї підприємницької діяльності використовує майно - тимчасову споруду-павільйон для торгівлі квітами, яке розташоване на АДРЕСА_2 .

Вказаний торговельний павільйон закріплений за позивачем як за приватним підприємцем і використовується для господарської діяльності, тому не може бути об`єктом спільної власності подружжя.

ОСОБА_2 (колишній чоловік позивача) перешкоджає їй займатися господарською діяльністю, пов`язаною з реалізацією квітів у торговельному павільйоні. Робота у даному павільйоні є єдиним видом доходу позивача, на її утриманні перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому неправомірні дії відповідача завдають значної шкоди.

Разом з тим, 24 листопада 2015 року ОСОБА_2 пошкодив належне позивачу майно - вищевказаний торговельний павільйон, внаслідок чого також були пошкоджені квіти на суму більш 15 000 грн. Відповідач демонтував та забрав з павільйону кондиціонер. Щодо незаконних дій відповідача, які перешкоджали позивачу займатися підприємницькою діяльністю, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Згідно з локальним кошторисом вартість ремонту павільйону з урахуванням вартості матеріалів і будівельних робіт становить 18 679 грн. Моральну шкоду позивач оцінила у 5 000 грн.

Зазначала, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у порядку поділу майна подружжя за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва павільйону, проте спільне користування цим павільйоном є неможливим, тому вважала за необхідне виділити їй цю частку з виплатою ОСОБА_2 відповідної компенсації.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила: стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість ремонту павільйону в розмірі 18 679 грн, вартість кондиціонера - 9 000 грн, моральну шкоду - 5 000 грн; заборонити ОСОБА_2 робити дії, які можуть порушувати цілісність торговельного павільйону; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві павільйону - тимчасової споруди для торгівлі квітами, що розташована на АДРЕСА_2 , з виплатою ОСОБА_2 відповідної компенсації за 1/2 частину вартості зазначених матеріалів; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві павільйону - тимчасової споруди для торгівлі квітами; виплатити ОСОБА_2 33 970,51 грн, внесених позивачем на депозитний рахунок суду, як компенсацію за вищевказане майно (1/2 частину будівельних матеріалів).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 28 листопада 2016 року (у складі судді Хомченко С. І.) позов

ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість ремонту тимчасової споруди - павільйону для торгівлі квітами, розташованого біля житлового будинку АДРЕСА_1 , у розмірі 18 679 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість кондиціонера

у розмірі 9 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві павільйону - тимчасової споруди для торгівлі квітами, що розташована біля житлового будинку

АДРЕСА_2 , з виплатою ОСОБА_2 відповідної компенсації за 1/2 частину вартості зазначених матеріалів: OSB-3 вартістю 1 260 грн; гідробар`єр JUTA 1,5х50 - 776 грн; труба профільна 50х50х3 - 80,85 грн; труба профільна 60х60 -

3 150 грн; труба профільна 20х30 - 850 грн; швелер № 8 - 3 887,72 грн; цемент - 5 040 грн; щебінь фр. 5+20 - 1 100 грн; пісок річковий - 1 540 грн; відсів ПШЦ - 1 960 грн; сітка армована - 1 050 грн; труба профільна 40х25 - 2 010 грн; аркуш 1х2 - 340 грн; пластик 43 кв. м - 2 430 грн; пластик

45 кв. м - 2 430 грн; брус 25х25х6 - 810 грн; брус 50х50х4 - 800 грн; брус 40х40х3 - 525 грн; відлив бічний 25х25 - 408 грн; утеплювач вартістю - 3 500 грн; скоби - 96 грн; профільний настил ПК20 - 2 275 грн; профільний настил 1,25х2,50х6 - 605 грн; замок на двері - 140 грн; петлі дверні - 45 грн; плитка 300х300 - 1 612 грн; розетки - 29,29 грн; вимикач - 17,50 грн; паробар`єр JUTA - 668 грн; крейдова суміш - 576 грн; суміш - 720 грн; саморізи кровельні - 500 грн; саморізи по дереву - 150 грн; планки металеві 20х20х3 «ФК» - 560 грн; профіль СД - 72 грн; метізи - 20 грн; акрил SAN - 546 грн; пластик PVS - 516 грн; плівка Oracal - 63 грн; проводка розведена 2х1,0 - 82,50 грн; електророзводка - 440 грн; плитка тротуарна - 3 015 грн; бордюр тротуарний - 594 грн; ПВС - 38,50 грн; вікна ПВХ, двері ПВХ -

11 900 грн; дошка 25х100 - 600 грн; профіль кутовий 18х3,95, 15х2,50 - 108,60 грн, яка складає 33 970,51 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві павільйону - тимчасової споруди для торгівлі квітами, що розташована біля житлового будинку

АДРЕСА_2 ,

з урахуванням виплати ОСОБА_2 відповідної компенсації за його

1/2 частину вартості зазначених матеріалів: OSB-3 вартістю 1 260 грн; гідробар`єр JUTA 1,5х50 - 776 грн; труба профільна 50х50х3 - 80,85 грн; труба профільна 60х60 - 3 150 грн; труба профільна 20х30 - 850 грн; швелер № 8 - 3 887,72 грн; цемент - 5 040 грн; щебінь фр. 5+20 - 1 100 грн; пісок річковий - 1 540 грн; відсів ПШЦ - 1 960 грн; сітка армована - 1 050 грн; труба профільна 40х25 - 2 010 грн; аркуш 1х2 - 340 грн; пластик 43 кв. м - 2 430 грн; пластик 45 кв. м - 2 430 грн; брус 25х25х6 - 810 грн;

брус 50х50х4 - 800 грн; брус 40х40х3 - 525 грн; відлив бічний 25х25 -

408 грн; утеплювач вартістю - 3 500 грн; скоби - 96 грн; профільний настил ПК20 - 2 275 грн; профільний настил 1,25х2,50х6 - 605 грн; замок на двері - 140 грн; петлі дверні - 45 грн; плитка 300х300 - 1 612 грн; розетки -

29,29 грн; вимикач -17,50 грн; паробар`єр JUTA - 668 грн; крейдова суміш - 576 грн; суміш - 720 грн; саморізи кровельні - 500 грн; саморізи по дереву - 150 грн; планки металеві 20х20х3 «ФК» - 560 грн; профіль СД - 72 грн; метізи - 20 грн; акрил SAN - 546 грн; пластик PVS - 516 грн; плівка Oracal - 63 грн; проводка розведена 2х1,0 - 82,50 грн; електророзводка - 440 грн; плитка тротуарна - 3 015 грн; бордюр тротуарний - 594 грн; ПВС - 38,50 грн; вікна ПВХ, двері ПВХ - 11 900 грн; дошка 25х100 - 600 грн; профіль кутовий 18х3,95, 15х2,50 - 108,60 грн, яка складає 33 970,51 грн.

Виплачено ОСОБА_2 суму компенсації вартості 1/2 частини будівельних матеріалів у розмірі 33 970,51 грн, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 326,2 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме позивач як підприємець використовує павільйон для здійснення підприємницької діяльності, є платником єдиного податку і несе витрати на його утримання,

у тому числі і на утримання 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних на будівлю павільйону, які є власністю відповідача.

Разом з тим, ОСОБА_2 пошкодив спірний павільйон, демонтував з нього та вивіз кондиціонер, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди.

Розмір завданої ОСОБА_1 шкоди внаслідок пошкодження зазначеного павільйону - 18 679 грн, підтверджується локальним кошторисом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Строй-Інвест» (далі - ТОВ «ВКФ «Строй-Інвест»), а вартість демонтованого кондиціонеру - 9 000 грн, що підтверджується замовленням покупця фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 .

Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода.

Торговельний павільйон, який позивач як фізична особа - підприємець використовує за цільовим призначенням для здійснення господарської діяльності, є неподільним.

Враховуючи довготривалий конфлікт між сторонами, а також той факт, що угоди між співвласникам про спосіб спільного користування або виділу не досягнуто, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спільне володіння і користування павільйоном для торгівлі квітами без шкоди для його господарського призначення є неможливим.

Крім того, протягом тривалого часу (більше двох років) позивач сама використовує торговельний павільйон і несе відповідні витрати на його утримання, зокрема на утримання 1/2 частки власності будматеріалів відповідача, тому припинення права власності на 1/2 частку будматеріалів відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Вартість 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних при будівництві тимчасової споруди - торговельного павільйону, розташованого біля житлового будинку АДРЕСА_2 , підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не було надано жодних належних доказів, які б підтверджували, що збитки на відновлювальний ремонт у розмірі 18 670 грн понесені нею внаслідок незаконних дій відповідача. Також позивач не довела, що розукомплектування кондиціонеру було здійснено відповідачем.

Сам по собі факт неприязних стосунків між сторонами не свідчить про неможливість користування спільним майном. Суд першої інстанції не врахував, що належна відповідачеві частка у спірному майні не

є незначною, що не дає підстав стверджувати, що припинення права власності на 1/2 частку власності будівельних матеріалів відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач є фізичною особою - підприємцем та займається у спірному павільйоні господарською діяльністю. Разом з тим, відповідач не є підприємцем, працює адміністратором у Київській міській раді, проживає у м. Києві, не має фактично жодного відношення до спірного павільйону, проте перешкоджає позивачу займатися господарською діяльністю, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Крім того, 24 листопада 2015 року ОСОБА_2 пошкодив належне позивачу майно - вищевказаний торговельний павільйон, внаслідок чого також були пошкоджені квіти на значну суму, а також демонтував та вивіз кондиціонер, вказані дії перешкоджають позивачу належним чином займатися господарською діяльністю.

Разом з тим, поділити спірний павільйон в натурі неможливо, оскільки він

є неподільним, тому за позивачем, яка отримала всі передбачені законом дозволи та погодження для здійснення підприємницької діяльності та використовує це майно за цільовим призначенням, необхідно визнати право власності на 1/2 частину будматеріалів, які були використані при будівництві павільйону, з компенсацією відповідачу їх вартості.

Доводи інших учасників справи

У травні 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що сам по собі факт неприязних стосунків між сторонами не свідчить про неможливість користування спільним майном. Вартість спірного майна та розмір завданих збитків не підтверджено.

Позивач не довела факту пошкодження відповідачем спірного майна та демонтаж кондиціонеру.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано справу.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку.

На ім`я ОСОБА_1 08 лютого 2012 року видано паспорт прив`язки тимчасової споруди - павільйону, розташованого біля житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Марганецької міської ради Дніпропетровської області

від 23 грудня 2012 року фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах особистого строкового сервітуту.

З договору про встановлення особистого строкового сервітуту під тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності

від 17 березня 2014 року вбачається, що Марганецька міська рада Дніпропетровської області та суб`єкт господарювання

ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого власник встановлює особистий строковий сервітут на земельну ділянку, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 0,003 га, для обслуговування тимчасової споруди павільйону для торгівлі квітами, а також обслуговування прилеглої території, строком на 10 років.

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки від 17 березня

2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку площею 0,003 га біля жилого будинку на АДРЕСА_1 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 03 березня 2015 року у справі № 180/1884/14-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві тимчасової споруди - торговельного павільйону, розташованого біля житлового будинку АДРЕСА_2 . Рішення місцевого суду в цій частині набрало законної сили.

Суди встановили, що земельна ділянка під павільйон на

АДРЕСА_1 надана ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю на умовах особистого строкового сервітуту для здійснення нею господарської діяльності після розірвання шлюбу з

ОСОБА_2

Павільйон на АДРЕСА_2 ОСОБА_1 використовує для здійснення підприємницької діяльності, несе витрати на його утримання, зокрема і на утримання 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних на будівлю павільйону, які є власністю відповідача.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_2 пошкодив цілісність павільйону, а також демонтував у цьому павільйоні кондиціонер.

За вказаним фактом позивач зверталася до правоохоронних органів. Так, відповідно до відповіді Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 03 лютого 2016 року з приводу крадіжки ОСОБА_2 з торговельного кіоску кондиціонера до ЄРДР були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України.

Крім того, листом Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 грудня 2015 року позивача повідомлено про те, що

ОСОБА_2 офіційно попереджено про недопущення з його сторони вчинення будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до локального кошторису ТОВ «ВКФ «Строй-Інвест» вартість відновлювального ремонту внаслідок завданих пошкоджень становить 18 679 грн, а відповідно до замовлення покупця, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , вартість демонтованого кондиціонера, який придбано ОСОБА_1 , становить 9 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

При цьому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом позову у цій справі є вимога про відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, та припинення права останнього на частку у спільному майні - на 1/2 частину майна з виплатою йому відповідної грошової компенсації, оскільки таке майно не може бути виділене в натурі та спільне користування цим майном є неможливим.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга

статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Суд першої інстанції встановив, що позивач надала достатньо доказів заподіяння їй шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у вчиненні таких дій, хоча це його процесуальний обов`язок, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

Разом з тим, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та безпідставно скасував рішення суду першої інстанції в цій частині за встановлених ним обставин.

Крім того, відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір завданої позивачу шкоди, який остання підтвердила локальним кошторисом ТОВ «ВКФ «Строй-Інвест» на суму 18 670 грнта замовленням покупця, складеним фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , що підтверджує придбання нею кондиціонера на суму 9 000 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача завдану шкоду внаслідок пошкодження павільйону та демонтажу кондиціонера.

Апеляційний суд не зазначив доказів та фактів, на підставі яких відповідач спростував свою вину у завданні збитків позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та обґрунтовано визначив її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі.

Суд першої інстанції встановив, що сторони на час розгляду справи не перебувають у родинних відносинах, між ними склались неприязні стосунки, у зв`язку з чим спільне володіння та користування павільйоном для торгівлі квітами на АДРЕСА_2 є неможливим, а позбавлення відповідача спірної частки не завдасть йому істотної шкоди, оскільки вищевказаний павільйон використовує саме позивач для господарської діяльності, яка й отримувала відповідні погодження та дозволи у компетентних органів.

Крім того, позивач зазначає, що з нею проживає неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її господарська діяльність

у спірному павільйоні для торгівлі квітами є її єдиним джерелом доходу. Між сторонами існує конфлікт, який виключає спільну працю.

Разом з тим, відповідач не подав до суду доказів, що він також використовує спірне майно для здійснення виробничої діяльності та утримує його. Крім того, відповідно до розпорядження від 26 лютого

2016 року ОСОБА_2 призначено на посаду адміністратора відділу адміністраторів мобільного реагування Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Встановлено, що позивач внесла на депозитний рахунок суду вартість спірної частки, яка встановлена рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року у справі

№ 180/1884/14-ц, яке набрало законної сили.

Разом з тим, відповідач не спростував належними та допустимими доказами вартість 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних при будівництві павільйону - тимчасової споруди для торгівлі квітами, що розташована на АДРЕСА_2 , не заявляв клопотань про призначення експертизи, доказів іншої вартості зазначеного майна суду не надав.

З урахуванням положень статей 358, 364, 365, 367 ЦК України, припинення права власності на частку у спільній власності за правилами статті 365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників виділу (відокремлення) в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності.

Разом з тим, виділ належного відповідачу майна не є можливим, оскільки спірна 1/2 частина будівельних матеріалів є складовою частиною конструкції павільйону для торгівлі квітами та їх відокремлення неможливе без порушення цілісності вказаного об`єкту нерухомості.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що протягом тривалого часу (більше двох років) позивач сама використовує торговельний павільйон і несе відповідні витрати на його утримання, зокрема на утримання 1/2 частки будівельних матеріалів, які судовим рішенням було визнано за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя, тому припинення права власності відповідача на цю 1/2 частку будматеріалів з відповідною компенсацією не завдасть істотної шкоди його інтересам, а задоволення позову в цій частині буде належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 .

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення місцевого суду є достатньо мотивованим і таким, що відповідає нормам закону.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня

2017 року скасувати, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська