Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 646/3402/17

провадження № 61-45299св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Носова Олена Володимирівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Леся Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді

Теслікової І. І., від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бровченко І. О., Бурлака І. В., від 05 вересня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Носова О. В., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором, припиненою іпотеки та про визнання припиненою поруки, про часткове припинення правовідносин за договором банківського вкладу (депозиту).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі № 646/3304/14-ц було стягнуто солідарно з позивачів заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2007 року

№ 2008/1207/55-013 у сумі 649 131,85 грн. У період квітень 2014 року - лютий 2015 року ОСОБА_1 погасив заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 135 098,18 грн. Станом на 27 лютого 2015 року залишок заборгованості склав 514 033,67 грн. 20 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений договір № 010-28521-200215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до умов якого позивачем були розміщені кошти в розмірі 63 тис. доларів США на строк по 19 серпня 2015 року включно зі сплатою процентів за вкладом в розмірі 5,5% річних.24 лютого 2015 року на адресу відповідача було подано заяву про дострокове розірвання депозитного договору та перерахування депозитних коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку на ім`я ОСОБА_1 для погашення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2007 року

№ 2008/1207/55-013. Позивачі зазначали, що за договором банківського вкладу банк виступає боржником, а ОСОБА_1 кредитором за майновою вимогою з виплати депозитного вкладу та процентів. Вказували, що строк виконання зобов`язань за депозитним договором настав 27 лютого

2015 року, проте відповідач не повернув депозитні кошти вкладнику та не спрямував їх на погашення кредитної заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати припиненими з 27 лютого 2015 року правовідносини за кредитним договором від 29 рудня 2007 року № 2008/1207/55-013 та додатковими угодами до нього у зв`язку з зарахуванням зустрічних вимог, що випливають із зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» в розмірі

514 033,67 грн станом на 27 лютого 2015 року;визнати припиненою іпотеку згідно іпотечного договору від 29 грудня 2007 року № 2008/1207/55-013-Z-1; визнати припиненою поруку згідно договору поруки № 2008/1207/55-013-Р-1 від 29 грудня 2007 року; визнати частково припиненими правовідносини за договором банківського вкладу від 20 лютого 2015 року

№ 010-28521-200215 та додаткових угод до нього у зв`язку з зарахуванням зустрічних вимог ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 у розмірі 514 033,67 грн станом на 27 лютого 2015 року, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 18 517,06 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня

2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява ОСОБА_1

від 24 лютого 2015 року не є вимогою провести зарахування зустрічних однорідних вимог, а є документом довільного змісту, зокрема, не містить будь-якого розпорядження клієнта щодо оплати послуг банка за здійснення такого переводу, а отже не є розпорядженням клієнта в силу чинного законодавства.Майнові права за депозитним договором

№ 010-28521-20022015 від 20 лютого 2015 року не були передані в заставу для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

від 29 грудня 2007 року № 2008/1207/55-013. Зобов`язання за кредитним договором на день звернення позивачів до суду не виконано, тому підстави для припинення кредитних правовідносин, а також похідних, відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що заява ОСОБА_1 від 24 лютого 2015 року про дострокове припинення дії депозитного договору та перерахування грошових коштів з відповідного поточного рахунку на інший відповідний рахунок в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору не є підставою для припинення правовідносин за основним зобов`язанням за кредитним договором, стосовно якого ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості, а внаслідок цього і похідними від нього зобов`язаннями іпотеки та поруки внаслідок зарахування зустрічних вимог, оскільки в силу частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов`язання, які виникають після введення в банку тимчасової адміністрації та з дня початку процедури ліквідації банку, не можуть виконуватися, навіть якщо вони і виникли до цих подій. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи осіб, які її подали

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційних скарг зводяться до того, що суди не звернули увагу на те, що основною позовною вимогою є визнання факту припинення зобов`язань, які виникли з кредитного та депозитного договорів, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у порядку статті 601 ЦК України, що відбулось до введення в банку тимчасової адміністрації та ліквідаційної процедури. Заява про зарахування зустрічних позовних вимог від 24 лютого 2015 року направлена саме на припинення зобов`язань, які виникли між сторонами. Правовідносини виникли між сторонами до запровадження у ньому тимчасової адміністрації, що залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У письмових поясненнях (відзиві) на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

09 листопада 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

До Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України, яка не передбачає застосування заходів забезпечення позову на стадії касаційного провадження, тому заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає розгляду судом касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС Комерцбанк») було укладено кредитний договір

№ 2008/1207/55-013, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 90 тис. доларів США зі строком дії кредиту до 29 грудня 2017 року і сплатою відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір

№ 2008/1207/55-013Z1 від 29 грудня 2007 року, відповідно до умов якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2

29 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 2008/1207/55-0133-Р-1, а також 16 жовтня 2009 року додаткові угоди до вказаних договорів.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого

ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 20 травня 2014 року у справі № 646/3304/14-ц стягнуто солідарно з позивачів заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» у сумі 649 131,85 грн та судовий збір.

20 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу № 010-28521-200215 на суму 63 тис. доларів США строком по 19 серпня 2015 року.

24 лютого 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про дострокове припинення дії депозитного договору № 010-28521-200215 від 20 лютого 2015 року та про перерахування грошових коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 2008/1207/55-013.

ПАТ « Дельта Банк» на заяву ОСОБА_1 не відреагувало.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 02 березня 2015 року № 51 в ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

02 жовтня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема зарахуванням (стаття 601 ЦК України).

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін за одночасної наявності трьох умов: вимога про зарахування є зустрічною; вимога є однорідною; строк виконання за зустрічною вимогою або настав, або невстановлений договором, або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Встановивши, що 24 лютого 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про дострокове припинення дії депозитного договору та перерахування коштів з рахунка банківського вкладу на рахунок погашення кредитної заборгованості, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вказана заява не може вважатись заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто з позивачів на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 13 березня

2014 року, яка складалась з: заборгованості за тілом кредитом -

649 131,85 грн та заборгованості за відсотками - 20 055,99 грн.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 602 ЦК Українине допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України.

Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 вищевказаного Закону.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

При вирішенні спорів про зарахування однорідних зустрічних вимог, коли боржник банку одночасно є кредитором банку, під час процедури ліквідації банку суди повинні виходити із вимог статей 601, 602 ЦК України,

статей 92-96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

За змістом частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону № 629-VIII

від 16 липня 2015року) з дня початку процедуриліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено статтею 52 цього Закону, зокрема частиною першою передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої

статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Отже, в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв`язку з чим припинення зобов`язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку, визначеного статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається.

Вказаним Законом встановлений певний порядок погашення вимог до банку, який ліквідується, а тому зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2047цс16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданого у травні 2017 року, щодо припинення правовідносин за кредитним договором, договорами іпотеки, поруки та банківського вкладу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог під час проведення процедуриліквідації банку.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня

2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області

від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович