Єдиний унікальний номер судової справи 490/3083/17
Номер провадження 22-ц/812/192/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 лютого 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу судді, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 13 листопада 2017 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Південного округу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про покладення обов'язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Південного округу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про покладення обов'язку вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є споживачем послуг з постачання електричної енергії, які надає відповідач до будинку АДРЕСА_1.

У березні 2014 року без попередніх повідомлень про наявність заборгованості та попереджень про припинення надання вищеназваних послуг відповідач відключив вищезазначений будинок від мережі електропостачання.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати дії Південного округу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» протиправними та зобов'язати відновити постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та постановити окрему ухвалу щодо питань порушення процедури припинення надання послуг.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати, а матеріали справи повернути до районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та відсутністю клопотання про його поновлення, а також несплатою судового збору.

Наступною ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу cудді Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2017 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2018 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 суддя виходив з того, що справа не підсудна Центральному районному суду міста Миколаєва.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

В силу ст.107 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду), зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ч.2 ст.109 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду), яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ст.93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Альтернативою такому є обставини, виписані у ст.ст.110,111,114 ЦПК України (в редакції, які діяли на час звернення позивача до суду).

При цьому, право вибору між кількома судами, яким підсудна справа, відповідно до положень ч.14 ст.110 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду), належить позивачу. Винятком є справи за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна (виключна підсудність), які пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до правил альтернативної підсудності (ч.5 ст.110 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред'явив позов до Південного округу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», як до постачальника послуг з електропостачання, про визнання дій протиправними та покладення обов'язку відновити постачання електричної енергії до будинку.

Зі змісту позовної заяви убачається, що предметом позову є права позивача, як споживача комунальних послуг. Зазначені послуги надавались за місцезнаходженням нерухомого майна за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Станом на квітень 2017 року ОСОБА_2 значився зареєстрованим за адресою, яка територіально віднесена до юрисдикції Заводського районного суду міста Миколаєва.

Водночас, за правилами ч.7 ст.110 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду), позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається відповідно до вимог частини сьомої ст.110 ЦПК України також за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (стаття 95 ЦК України). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»). Оскільки філія або представництво юридичної особи діють у межах наданих їм повноважень, то пред'явлення позову за їх місцезнаходженням можливе лише тоді, коли спір випливає саме з їх діяльності. У разі відсутності у філії або представництва юридичної особи відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з їх діяльністю, позовна заява повертається позивачу для подання до належного суду (ст.115 ЦПК України) або якщо провадження у справі відкрито - передається судом до належного суду (ст.116 ЦПК України) (п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»)

У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачу. Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, оскільки фактично позивач звернувся до суду за місцезнаходженням філії Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» Миколаївського району (далі - АТ «Миколаївобленерго»), яка входить до складу Південного округу АТ «Миколаївобленерго», надає послуги за адресою знаходження будинку і знаходиться безпосередньо за адресою, яка територіально віднесена до Центрального району міста Миколаєва.

Оскільки позов був пред'явлений позивачем за правилами альтернативної підсудності за місцезнаходженням філії АТ «Миколаївобленерго» Миколаївського району, що є його правом, то районний суд дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ст.ст.184-187 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2017 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_2 разом з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 05 лютого 2019 року