КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про встановлення вини та відшкодування збитків у порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 02 липня 2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 .

30 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та в мотивувальній частині постанови зазначено, що водій ОСОБА_1 мав діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України. Зазначена постанови суду учасниками ДТП оскаржена не була та набрала законної сили, а відтак винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є відповідач та має відшкодувати завдану шкоду.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. Розмір безумовної франшизи складає 1500 грн., а тому за мінусом зазначеної суми потерпілій особі було виплачено відшкодування в розмірі 109541,24 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Понесені позивачем витрати, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування власнику автомобіля «Пежо», відповідачем відшкодовані не були.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції встановити винним у настанні ДТП відповідача та стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 109541,24 грн., що були виплачені за страховим випадком, а також судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Європейський страховий альянс» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки нормами чинного законодавства при вирішенні спорів щодо стягнення майнової шкоди встановлена презумпція вини заподіювача такої шкоди, окрім того якщо шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, то завдана шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідачем у справі не спростовано вину у заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тоді як вина іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди спростована постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року.

Окрім того, сам по собі факт не притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності щодо відшкодування майнової шкоди, враховуючи презумпцію вини.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивачем до страховика винної особи із заявою про виплату страхового відшкодування та отримання відмови у виплаті такого відшкодування, то він не ґрунтується на матеріалах справи. Оскільки, 13 вересня 2016 року позивачем було отримано листа від ПрАТ «СК «Українська страхова група» про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який було надано суду першої інстанції та міститься в матеріалах справи.

Збиток, завданий позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 109541 грн. 24 коп., при цьому, відповідно до Полісу серії АІ №8851962 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн., франшиза складає нуль грн. Таким чином, сума збитку перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Українська страхова група» на 59541 грн. 24 коп.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ПрАТ «Європейський страховий альянс» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача завдану майнову шкоду у розмірі 59541 грн. 24 коп..

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому зазначено, що доводи позивача є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи, а тому рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Всі інші обставини, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу зводяться до викладу обставин справи в заявах відповідача, що подавалися до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі та поновлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задовленню з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.9-15).

Відповідно до довідки № 83309021 про дорожньо-транспортну пригоду, 30 листопада 2015 року о 19-20 год. у м. Києві по вул. Жилянській відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на транспортний засіб, що стоїть за участю автомобілів «Пежо» НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.19).

30 листопада 2015 року довірена особа власника автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» повідомив позивача про настання страхового випадку (а.с. 41).

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З мотивувальної частини зазначеної постанови судді вбачається, що в дорожній ситуації, яка склалась 30 листопада 2015 року в діях водія автомобіля «Пежо» ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 10.9 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. В то же час, водій автомобіля «Ауді» ОСОБА_1 , при виїзді на проїзну частину вул. Жилянської з прилеглої території, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України (а.с.20).

Відповідно до акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. (а.с.23-24).

Страховим актом № 1786/15/50/ТР25/00/2 від 06 червня 2016 року, встановлено відшкодування потерпілому - власнику автомобіля «Пежо» у розмірі 109541,24 грн., відповідно до заяви (а.с.6).

Платіжним дорученням № 04108 від 10 червня 2016 року підтверджується, що позивач перевів суму відшкодування потерпілому власнику автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» в розмірі 109541,24 грн.(а.с.42).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа, яка набула право вимоги, не звертався до страховика відповідача з метою отримання страхового відшкодування, не отримував відмову у виплаті такого відшкодування, не надав беззаперечних доказів на підтвердження вини відповідача у заподіянні такої шкоди, клопотання про проведення у справі відповідної судової експертизи на вирішення якої були б поставлені питання щодо причин дорожньо-транспортної пригоди та дійсного винуватця позивачем у справі не заявлялося, а тому вимоги до відповідача про стягнення страхового відшкодування є передчасними.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Судом першої інстанції однією з підстав відмови в задоволенні позову було зазначено, що позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс», як особа, яка набула право вимоги, не зверталася до страховика відповідача та не отримувало відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є передчасним та спростовується матеріалами справи. Так, відповідно до листа ПрАТ «Українська страхова група» за вих. №03/5479 від 13 вересня 2016 року вбачається, що позивач у справі ПрАТ «Європейський страховий альянс» зверталося до страховика відповідача у справі ПрАТ «Українська страхова група» з вимогою виплатити страхове відшкодування, однак позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки вина водія застрахованого транспортного засобу не встановлена та постанова суду, згідно з якою винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано водія забезпеченого транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 на адресу страховика не надходила.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування шляхом направлення на адресу ПрАТ «Українська страхова група», однак отримав відмову у виплаті такого страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю вини, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування з водія транспортного засобу за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Щодо підстави для відмови в задоволенні позову як відсутність вини відповідача, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у разі відсутності судового рішення про встановлення вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, вина цієї особи підлягає доведенню у загальному порядку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача у справі під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 листопада 2015 року за участю автомобілів «Пежо» НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також позивачем у справі, під час судового розгляду справи у суді першої інстанції, не заявлялося клопотання про призначення відповідної судової експертизи на вирішення якої були б поставлені питання щодо причин дорожньо-транспортної пригоди та дійсного винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Наявність постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, якою в діях водія ОСОБА_2 не було встановлено вину та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом наявності вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 .

При цьому, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції позбавлений можливості встановити вину відповідача у справі - ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні протокол про адміністративне правопорушення, схема дорожньо-транспортної пригоди, а на підставі копії постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року вину ОСОБА_1 встановити неможливо.

З урахуванням положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно збирати докази у справі без вмотивованого клопотання будь-якого з учасників справи. До того ж в під час звернення до суду з апеляційною скаргою ПрАТ «Європейський страховий альянс» не заявляло будь-яких клопотань про витребування судом апеляційної інстанції доказів у справі чи про призначення у справі судової експертизи, яка б слугувала доказом наявності або відсутності вини відповідача у справі під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду слід змінити в частині визначення підстав для відмови в задоволенні позову, виключивши з мотивувальної частини посилання на підставу у відмову в позові, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» не звертався до страховика відповідача та не отримував відмову у виплаті страхового відшкодування.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про встановлення вини та відшкодування збитків у порядку регресу змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови в позові те, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» не звертався до страховика відповідача та не отримував відмову у виплаті страхового відшкодування.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в даній справи залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: