Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/11516/16-ц

провадження № 61-30918св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укрборг»,

представники відповідача: Мельник Василь Сергійович, Вознюк Карина Леонідівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Шумейко О. І. від 02 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М. від 31 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» (далі - ТОВ «Укрборг») про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що протягом декількох місяців представники ТОВ «Укрборг» постійно йому телефонують, надсилають текстові повідомлення, листи, в яких вимагають сплату боргу за кредитним договором. Крім того, він отримав поштові відправлення від відповідача, а саме: копії заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом, заяви про відкриття виконавчого провадження, про забезпечення позову, та містилися погрози накласти арешт на майно та його подальшу реалізацію. Позивач вважає такі дії представників відповідача неправомірними, унаслідок чого він зазнав значної моральної шкоди, що виразилися в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Протиправні дії відповідача спричинили порушення його життєвого укладу, у зв'язку з тим, що з'явилася необхідність відстоювати права у судовому порядку, витрачати на це багато часу. Також значно погіршився його стан здоров'я. Відтак, він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного свого режиму життя. Розмір спричиненої йому шкоди оцінює в 65 000 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Укрборг» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при спілкуванні з позичальником ОСОБА_1 відповідачем застосовані заходи, які за своєю формою і змістом є нечесною підприємницькою практикою та є агресивними, що заборонено положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, апеляційну скаргу ТОВ «Укрборг» - відхилено. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року змінено в частині стягнення судового збору, збільшено розмір стягнутого судового збору з ТОВ «Укрборг» на користь ОСОБА_1 з 44,10 грн до 106,10 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, погодився з висновками місцевого суду про те, що відповідачем застосовано заходи, які за своєю формою та змістом є нечесною підприємницькою практикою та є агресивними, що є підставою для відшкодування останнім моральної шкоди на користь позивача. При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни розподілу судового збору на підставі статті 88 ЦПК України 2004 року.

У вересні 2017 року ТОВ «Укрборг» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати зазначені судові рішення та провадження у справі закрити.

Касаційна скарга мотивована тим, що вважати, що ТОВ «Укрборг» веде нечесну підприємницьку практику не можна, оскільки всі листи та повідомлення, які отримував позивач несли інформаційний характер та не є агресивними. Також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідачем завдано йому моральну шкоду.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ «Укрборг» та залишити без змін рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року. Зазначає про те, що судами попередніх інстанцій обгрунтовано враховано той факт, що в результаті виявлених порушень з боку відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд установив, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 08 січня 2013 року було укладено кредитний договір.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» надав повноваження зі стягнення заборгованості ТОВ «Укрборг» на підставі доручення від 24 лютого 2012 року.

Реалізуючи своє право, ТОВ «Укрборг», як повірений, в період строку дії договору доручення від 24 лютого 2012 року, зокрема і в період з 06 червня 2016 року по 24 червня 2016 року, проводив, проводив всі необхідні заходи спрямовані на погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору від 08 січня 2013 року.

Суди попередніх інстанцій вважали, що у спілкуванні з позичальником ОСОБА_1 відповідачем застосовані заходи, які за своєю формою та змістом є нечесною підприємницькою практикою та є агресивними, що заборонено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. Наведене свідчить, що правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання чи реалізації продукції, а, отже, не впливають на економічну поведінку позивачів як споживачів продукції.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Досудові вимоги банку, телефонні та інші повідомлення із вимогою про належне виконання кредитного зобов'язання не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами захисту кредитора свого порушеного права на повернення кредиту й платежів за ним, а тому колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики, що в свою чергу виключає наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва. від 31 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило