Справа № 503/2063/19
Провадження № 2/503/885/19
06 грудня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюк Б.С.,
при секретарі Клемпуш Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №2-290 від 25.04.2001 року, винесеної Кодимським управлінням юстиції в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 8225654.
В обґрунтування вимог вказано, що відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19.12.2002 року за позивачем було визнано в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . При зверненні до нотаріуса, позивач дізналася про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження, а саме арешт на вказаний житловий будинок, у зв`язку із виникненням боргу померлої ОСОБА_2 . Позивачем був сплачений вказаний борг, що підтверджується рішенням суду 19.12.2002 року, у зв`язку із чим вона звернулася до Кодимського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області щодо зняття арешту з зазначеного майна.
Начальником Кодимського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області їй було повідомлено, що зняття арешту з зазначеного майна неможливе, оскільки документи виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Тому, на сьогоднішній день, внаслідок накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , порушено права позивача як власника відповідного майна.
В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19.12.2002 року за позивачем було визнано в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови №2-290 від 25.04.2001 року, винесеної Кодимським управлінням юстиції в Одеській області, було накладено арешт на вищевказаний житловий будинок та оголошено заборону на його відчуження у зв`язку із виникненням боргу померлої ОСОБА_2 .
З рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19.12.2002 року вбачається, що позивачем був сплачений борг померлої ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Питання щодо зняття арешту з майна на час звернення позивача до відділів державної виконавчої служби врегульоване ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша).
Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 року, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
Пунктом 9.9. розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року N2274/5, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) року, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
За положеннями частини першої ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
З урахуванням наведеного та наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки накладений на підставі постанови державного виконавця арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який на теперішній час визнано за позивачем, перешкоджає їй вільно володіти та розпоряджатися належним їй нерухомим майном, а скасування такого арешту, неправомірність якого не оскаржується, в досудовому порядку державним виконавцем не можливе у зв`язку із знищенням виконавчого провадження.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Кодимського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна задовольнити.
Скасувати арешт з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №2-290 від 25.04.2001 року, винесеної Кодимським управлінням юстиції в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 8225654.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк