ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8388/19 Справа № 208/4147/17 Суддя у 1-й інстанції - Ізотов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ Райффайзен Банк Аваль, приватного нотаріуса Кобельницького Сергія Івановича, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ПАТ Райффайзен Банк Аваль, приватного нотаріуса Кобельницького С.І., ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, мотивуючи його тим, що 15 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/81-80/139-08Д, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 40.000 доларів США на строк з 15 вересня 2008 року по 14 вересня 2018 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/81-80/139-08Д, банком було укладено з ОСОБА_3 договір іпотеки №12/81-80/135-08Д, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказували, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 лютого 2013 року по цивільній справі №415/10669/12 вирішено шлюб між ними розірвати, а рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 листопада 2013 року по цивільній справі №415/6447/12 визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у розмірі по 1/2 частині магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 , за кожним.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 08 грудня 2015 року по цивільній справі №208/10912/14 за позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до них вирішено: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/81-С8Д від 15 вересня 2008 року на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 40.160 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ 609.856 грн.90 коп., де: 34.778 доларів США 02 центи, що становить 528.125 грн., непогашена сума кредиту; 4.652 долари США 29 центів, що становить 70.647 грн.92 коп., несплачені проценти; 729 доларів США 84 центи, що становить 11.083 грн.08 коп., пеня за порушення строків повернення кредиту; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), що АДРЕСА_4 в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1) та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), що знаходиться в АДРЕСА_3 приміщення АДРЕСА_3 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом підприємницької діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зазначали, що про зазначене рішення їм стало відомо лише в червні 2017 року, коли ними було отримано від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звіт про поділ коштів від продажу предмета іпотеки №114-0-300/635 від 01 червня 2017 року та від ОСОБА_1 про звільнення нежитлового приміщення в АДРЕСА_5 , з цих документів їм стало відомо, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 травня 2017 року, укладеним між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 , на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі, ОСОБА_1 придбано у власність магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення) №1.

Посилаючись на те, що перехід права власності на нежитлове приміщення є безпідставним, а рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправним, просили суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І. щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35470604 від 31 травня 2017 року на нерухоме майно, нежитлове приміщення в АДРЕСА_5 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35470604 від 31 травня 2017 року про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, загальною площею 61.9 кв.м, яке розташоване в АДРЕСА_5 (магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1); визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, загальною площею 61.9 кв.м, розташованого у АДРЕСА_5 (магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), серія та номер: 133, виданий 31 травня 2017 року; витребувати майно з чужого володіння, а саме ОСОБА_1 , та визнати право власності на нерухоме майно, загальною площею 61.9 кв.м, що розташоване в АДРЕСА_5 (магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1) за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), за кожним з них.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона набула право власності на предмет іпотеки законно, банк обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням передбаченої законом процедури.

В апеляційні скарзі АТ Райффайзен Банк Аваль, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предмет іпотеки було реалізовано ними з дотриманням вимог закону.

06 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу АТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 , в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просили залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/81-80/139-08Д, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 40.000 доларів США на строк з 15 вересня 2008 року по 14 вересня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/81-80/139-08Д, між ОСОБА_3 та банком було укладено договір іпотеки № 12/81-80/135-08Д, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), що знаходиться в АДРЕСА_5 приміщення № АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.1.5 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в розмірі 513.218 (п`ятсот тринадцять тисяч двісті вісімнадцять) гривень.

Розділом 6 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов кредитного договору або умов договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до цього ж розділу договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателя, або в розмірі вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.5 договору іпотеки або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності;згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 05 лютого 2013 року по цивільній справі №415/10669/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 листопада 2013 року по цивільній справі №415/6447/12 визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у розмірі по 1/2 частині магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 , за кожним з позивачів.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 08 грудня 2015 року по цивільній справі №208/10912/14 за позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вирішено: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/81-С8Д від 15 вересня 2008 року на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 40.160 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ 609.856 грн. 90 коп., де: 34.778 доларів США 02 центи, що становить 528.125 грн., непогашена сума кредиту; 4.652 долари США 29 центів, що становить 70.647 грн.92 коп., несплачені проценти; 729 доларів США 84 центи, що становить 11.083 грн.08 коп., пеня за порушення строків повернення кредиту; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1) та ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення №1), що знаходиться в АДРЕСА_3 приміщення АДРЕСА_5 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом підприємницької діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Листом від 04 січня 2018 року приватний нотаріус Кобельницький С.І. вказав, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 травня 2017 року ним було посвідчено на підставі застереження іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і що усі дії було проведено згідно до чинного законодавства.

Пунктом 1.5 договору іпотеки №12/81-80/135-08 Д від 15 вересня 2008 року сторони визначили, що заставна вартість предмета іпотеки складає 513.218 грн.

Відповідачами до суду наданий висновок про вартість об`єкта оцінки та Звіт про оцінку майна №0 від 04 травня 2017 року, згідно до якого оціночна вартість об`єкта становить 411.668 грн.

На підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., предмет іпотеки було продано ОСОБА_1 за 411.668 грн., що еквівалентно 15.621 долар США 42 центи за курсом НБУ на день продажу, (звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки).

На підставі цього ж договору право власності позивачів на спірне нежитлове приміщення припинено, а в якості нового його власника у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказано ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції критично віднісся до доказів, наданих відповідачами на підтвердження законності їхніх дій, а рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки слід розглядати як остаточний вибір іпотеодержателем способу задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у зв`язку з наступним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між позивачами та банком виникли договірні відносини шляхом укладання між ними кредитного договору та договору іпотеки.

Сторони, підписавши договір іпотеки нерухомого майна, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору, оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Позивачі самі зазначають про порушення ними прав банку у зв`язку з допущенням заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статті 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 №296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У розділі другому глави другої зазначеного Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Колегія суддів приходить до висновку, що банком було дотримано усі законодавчо передбачені вимоги під час вчинення дій з продажу іпотечного майна на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, що підтверджено матеріалами справи (т.1 а.с.73-79,80,81-82,85-91,92,98,99).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як свідчать матеріали справи спірний договір купівлі-продажу укладений в порядку та на підставі Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, доводи позивачів про наявність підстав, передбачених статтями 203,215 ЦК України для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним є необґрунтованими.

Розлучення та поділ спірного нерухомого майна між позивачами також не може бути прийнятий до уваги як підстава для задоволення позовних вимог.

Правові підстави для задоволення позові відсутні.

Наявність судового рішення від 08 грудня 2015 року №208/10912/14 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, як підстава для задоволення позову, не приймається до уваги, оскільки позивачі зазначають про його оскарження, а відтак вони самі зазначають про ненабрання даним рішенням законної сили, а отже і відсутність змоги для його виконання.

Крім того, позивачами не надано до матеріалів справи копії даного рішення, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень України судове рішення за №208/10912/14 відсутнє, за даним номером міститься лише ухвала від 27 вересня 2017 року, якою заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 Є, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно скасоване.

Та ухвала Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року, якою продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи приведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з врахуванням пропорційності заявлених та задоволених вимог, з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по справі в розмірі по 1.920 грн. з кожного та на користь АТ Райффайзен Банк Аваль судові витрати по справі в розмірі по 1.920 грн. з кожного з позивачів.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ Райффайзен Банк Аваль, приватного нотаріуса Кобельницького Сергія Івановича, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі по 1.920 грн. кожний.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль судові витрати по справі в розмірі по 1.920 грн. кожний.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.