КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/4062/18

22 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Пікуль А.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

06 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2001 року по 2017 рік вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до дня його смерті.

30 жовтня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 357, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів їй та ОСОБА_2 в рівних частках кожній.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0689 га за даною адресою та інше майно.

У встановлений законом строк вона подала до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 у встановленому порядку відмовилась від своєї частки у спадщині ОСОБА_3 на її користь .

Їй, як єдиній спадкоємниці за заповітом ОСОБА_3 , Броварською районною державною нотаріальною конторою 06 червня 2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі № 838/2017, зареєстроване в реєстрі за №2-1635 на земельну ділянку площею 0,0689 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

06 червня 2018 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та господарські будівлі будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що право власності на нього спадкодавцем ОСОБА_3 в установленому законом порядку не оформлялось та не реєструвалось. Нотаріусом встановлено, що за записами у погосподарській книзі з Шевченківської сільської ради власником будинку значиться ОСОБА_3 , інформація про реєстрацію будинку в КП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», відсутня. Нотаріусом рекомендовано їй звернутись до суду з позовом провизнання права на спадковий будинок.

Зазначала, що будинок та господарські споруди збудовані спадкодавцем згідно виданих та затверджених у встановленому законом порядку проекту та паспорту на забудову земельної ділянки, зареєстрованого у госпрозрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро Броварської районної державної адміністрації Київської області під № 323 від 22.09.1997 року.

03 квітня 1998 року Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації складений технічний паспорт на вказаний житловий будинок.

Згідно виписки з погосподарської книги с. Шевченкове, виданої виконуючим обов`язки старости села Шевченкове виконавчого комітету Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області, власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , збудованого в 1996 році є ОСОБА_3 . Загальна площа житлового будинку -81 кв.м., житлова площа -51 кв.м.

З огляду на те, що за життя ОСОБА_3 не отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок, відповідно діючого на час його смерті законодавства України, просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м. та господарські споруди домоволодіння АДРЕСА_1 сарай - «Б», сарай - «В», гараж - «Г», вбиральню - «Д», огорожу - «N».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 липня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було досліджено всіх обставин справи, які мають істотне значення для справи.

Зазначила, що суд відмовив їй у визнанні права власності на спадковий будинок, який не зданий в експлуатацію та на який відсутні правовстановлюючі документи, проте вона в позовних вимогах не просила визнати за нею право власності на спадковий будинок, а лише просила визнати за нею право на нього, що є іншим правом, ніж право власності. Ця вимога про право надала б їй можливість у подальшому здати в експлуатацію та отримати правовстановлюючі документи на збудований спадкодавцем будинок. Отже суд протиправно відмовив їй у вимогах, які нею не заявлялися.

Висновок суду про те, що будинок є самочинним будівництвом не відповідає обставинам справи, оскільки будинок збудований спадкодавцем відповідно до встановленої процедури і законодавства, при наявності всіх необхідних дозвільних документів та на належній йому на праві власності земельній ділянці, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував у даному випадку закон та норми, які обумовлюють права та обов`язки сторін при самочинному будівництві.

Звертає увагу на те, що їй у спадок перейшло право на житловий будинок, в тому числі, право здачі та введення будинку в експлуатацію, подання декларації про готовність об`єкта, право на державну реєстрацію права власності на будинок, а не право власності на нього.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Березинець Валерій Васильович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також просила задовольнити апеляційну скаргу.

Великодимерська селищна рада Броварського району Київської областіявку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника селищної ради.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 листопада 2017року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи №838/2017 вбачається, що 30 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, яким він заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що належатиме йому і на що за законом він матиме право. Даний заповіт посвідчено секретарем Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області. (а.с.6).

21.11.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . (а.с.77)

24.04.2018 року ОСОБА_2 подала заяву про відкликання своєї заяви про прийняття спадщини, поданої 21.11.2017 року та вказала, що відмовляється від належної їй спадщини за заповітом на користь ОСОБА_4 . (а.с.89)

Броварською районною державною нотаріальною конторою 06 червня 2018 року видано, зокрема, свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі № 838/2017, зареєстроване в реєстрі за №2-1635 на земельну ділянку площею 0,0689 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.(а.с.8,9,98)

06 червня 2018 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та господарські будівлі будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що право власності на цей будинок спадкодавцем ОСОБА_3 в установленому законом порядку не оформлялось та не реєструвалось. Нотаріусом встановлено, що згідно записів у погосподарській книзі Шевченківської сільської ради, власником будинку значиться спадкодавець ОСОБА_3 , інформація про реєстрацію будинку в КП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», відсутня (а.с.40).

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на ст.1218 ЦК України та на те, що за життя ОСОБА_3 не отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок відповідно до діючого на час його смерті законодавства України, просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право на житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права на майно в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції посилався на те, що спірний будинок збудований після 5 серпня 1992 року та підлягав проходженню процедури прийняття його в експлуатацію, проте доказів введення вказаного будинку в експлуатацію позивачем не надано, а тому спадкодавець ОСОБА_5 за життя не набув в установленому законом порядку права власності на вказаний житловий будинок, відповідно відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»(втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягали проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Згідно довідки № 0000198 від 18.07.2011 року КП КОР «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований у 1997 році (а.с.23).

03 квітня 1998 року Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації складений технічний паспорт на вказаний житловий будинок.

Виписка з погосподарської книги № 236 від 21.02.2018 року виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області містить інформацію про те, що розпорядником та користувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , будинок збудований у 1996 році.(а.с.39)

За довідкою КП Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» від 25.01.2018 року, інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 відсутня. (а.с.96)

Враховуючи те, що спірний будинок був збудований після 5 серпня 1992 року, в 1996-1997 роках, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що він підлягав прийняттю до експлуатації.

Встановлено та не заперечується учасниками справи, що за життя спадкодавця спірний будинок введений в експлуатацію не був.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.ч.2,3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, ч. 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва;

- якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації;

- якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Фактично, спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки він не прийнятий в експлуатацію, тому визнання на нього права власності в судовому порядку є неможливим.

При цьому згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, інші споруди.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Отже, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Позивачка, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0689 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала права та обов`язки ОСОБА_3 як забудовника та має право на звернення до відповідних органів з метою введення спірного будинку в експлуатацію.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець забудовника, якій належать всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю-забудовнику, зверталася до компетентних державних органів з приводу введення спірного будинковолодіння в експлуатацію та їй було відмовлено в цьому, а тому вказане законне право позивачки на даний час не порушене.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний спадковий будинок з господарськими спорудами є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки він не прийнятий в експлуатацію, а тому визнання на нього права власності в судовому порядку є неможливим і судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що спірний будинок є самочинним будівництвом, так як вказаний будинок та господарські споруди були збудовані спадкодавцем згідно виданих та затверджених проекту та паспорту на забудову земельної ділянки, зареєстрованого у госпрозрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро Броварської районної державної адміністрації Київської області під № 323 від 22.09.1997 року, на відведеній для цього земельній ділянці, тобто, на законних підставах. Після закінчення будівництва житловий будинок не було здано спадкодавцем в експлуатацію, а тому вказаний будинок, до здачі його в експлуатацію, є незавершеним будівництвом, а не самочинним.

Проте вказана обставина не спростовує висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на вказаний будинок та господарські споруди в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, які нею не заявлялися, оскільки вона в позовних вимогах просила визнати за нею право на будинок, що є іншим майновим правом, ніж право власності, колегія суддів відхиляє, так як вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, досліджених доказах та вимогах матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м. та господарські споруди домоволодіння АДРЕСА_1 сарай - «Б», сарай - «В», гараж - «Г», вбиральню - «Д», огорожу - «N».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що їй у спадок перейшло право на житловий будинку, в тому числі право здачі та введення його в експлуатацію, подання декларації про готовність об`єкта, право на державну реєстрацію права власності на житловий будинок, тобто до неї перейшли права спадкодавця як забудовника.

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 не посилалась на перехід до неї в порядку спадкування саме прав забудовника та такі вимоги й обставини не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

У свою чергу, за правилами ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому доводи апелянта про те, що до неї перейшли права забудовника, є безпідставними, оскільки такі вимоги не заявлялись позивачкою та не розглядалися судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: