РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/2035/19

провадження № 2о/521/88/19

06 лютого 2019 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Тарасенко М.С.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить заборонити ОСОБА_3 протягом шести місяців заходити до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; обмежити протягом шести місяців спілкування з дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонити протягом шести місяців особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому ОСОБА_3, переслідувати заявника та дітей та у будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити протягом шести місяців вести ОСОБА_3 листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування своїх вимог, заявниця посилається на те, що з 15.09.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 здійснює відносно заявниці та їх спільних дітей домашнє насильство, а саме діяння фізичного, психологічного та економічного насильства, заявник вимушена звернутись з заявою про видачу обмежувального припису до суду.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на її необґрунтованість з підстав визначених у наданому відзиві на заяву.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.09.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції.

Від даного шлюбу є діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають за різними адресами, малолітні діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 07.09.2018 року по справі № 522/13695/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З мотивувальної частини постанови Приморського районного суду міста Одеси від 07.09.2018 року по справі № 522/13695/18 вбачається, що 29.06.2018 року, ОСОБА_3 вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2, а саме кричав та ображав її, тобто вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04.10.2018 року щодо ОСОБА_3 видано обмежуваний припис строком на три місяці, а саме до 04.01.2019 року, яким ОСОБА_3 заборонено протягом трьох місяців заходити до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; обмежено ОСОБА_3 протягом трьох місяців спілкування з дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонено ОСОБА_3 протягом трьох місяців особисто розшукувати ОСОБА_2 та дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якщо вони за власним бажанням будуть перебувати у місці невідомому ОСОБА_3, переслідувати заявника та дітей та у будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонено ОСОБА_3 протягом трьох місяців вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто.

Відповідно до п. п. 5, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не зверталась з завою про продовження дії припису, встановленого рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04.10.2018 року.

Судом також встановлено, що на теперішній час, в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувають цивільні справи, учасником яких є сторони, за позовом про розірвання шлюбу та за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, рішення по яких не прийняті.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз'яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав.

Звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявник на підтвердження викладених в заяві фактів не надала належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, після закінчення дії припису встановленого рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04.10.2018 року.

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства з боку заінтересованої особи до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім'ї мають повноваження на винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством.

Згідно ст. 350-6 ч. 1, 2, 4 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги про видачу обмежувального припису, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-268, 305-5, 305-6 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильству», суд -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_3 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ О.Михайлюк