Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 542/1446/16-ц

провадження № 61-35209св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Попівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області, у складі судді Гавриленко Т. Г.,

від 04 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Прядкіної О. В., Хіль Л. М.,

від 28 березня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2016 року Попівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областівід 11 серпня 2011 року надано висновки щодо передачі в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 , загальним розміром 12,00 га, строком на 10 років, яка знаходиться на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Розпорядженням Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 23 квітня 2012 року № 134

ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок, орієнтовною площею 12,00 га, із земель сільськогосподарського призначення (сіножаті) державної власності в землі сільськогосподарського призначення (рілля) на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області для ведення фермерського господарства з метою подальшої передачі в оренду. Позивач вказував, що відповідач без виготовлення та затвердження належним чином проектів землеустрою, без документів, що посвідчують право власності або право користування земельними ділянками, приступив

у 2012 році до їх використання шляхом розорювання сіножатей та посіву сільськогосподарських культур. У подальшому Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області у 2014 році ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам земельного законодавства. Позивач зазначив, що самовільне зайняття земельної ділянки, призначеної для сіножатей, та її використання відповідачем для вирощування сільськогосподарських культур завдало збитків державі в особі Попівської сільської радиНовосанжарського району Полтавської області.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, загальною площею 12 га, розташовані на території Попівської сільської ради Новосанжарського району за межами населених пунктів, та стягнути заподіяну шкоду у сумі 96 203,05 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 04 січня 2018 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, площею 5,5 га, кадастровий номер :00:003:0006, та площею 6,5 га, кадастровий номер :00:003:0007, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області заподіяну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 96 203,05 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок з 2011 року підтверджується наявними у справі доказами, а розмір заподіяної шкоди обґрунтовано відповідно до положень Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 (далі - Методика).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що встановлені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності підтверджують факт самовільного зайняття та використання земельних ділянок відповідачем всупереч встановленого законом порядку, визначеного у відповідності до вимог статей 116, 125, 126 ЗК України. Розмір завданої територіальній громаді шкоди було встановлено на підставі Методики, при цьому розмір шкоди був обчислений з урахуванням кількості років самовільного зайняття ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що акт обстеження земельної ділянки від 13 липня 2016 року не може достеменно свідчити про зайняття відповідачем спірних земельних ділянок. Судами не було надано належної правової оцінки тому, що спірні земельні ділянки, площею 5,5 га, кадастровий номер :00:003:0006, та площею 6,5 га, кадастровий номер :00:003:0007, відносяться до земель запасу державної власності, а відтак розпорядником цих земельних ділянок є Новосанжарська районна державна адміністрація Полтавської області, отже позов заявлено неналежним позивачем. Нарахування збитків здійснено з 2012 року, незважаючи на те, що акт обстеження був складений у 2016 році. Судами не застосовано строк позовної давності.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

18 листопада 2018 справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до рішення Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 11 серпня 2011 року надано висновки щодо передачі в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 , загальним розміром 12,00 га, строком на 10 років, яка знаходиться на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Рішенням Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 13 грудня 2011 року вирішено надати висновки щодо виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства з подальшою передачею в оренду

ОСОБА_1 , загальним розміром орієнтовно 12,00 га, строком

на 10 років, яка знаходиться на території Попівської сільської ради Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Розпорядженням Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 23 квітня 2012 року № 134 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку відведення земельних ділянок, орієнтовною площею

12 га, із земель сільськогосподарського призначення (сіножаті) державної власності в землі сільськогосподарського призначення (рілля) на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області для ведення фермерського господарства з метою подальшої передачі їх в оренду.

Згідно замовлення ОСОБА_1 . ФОП ОСОБА_2 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок для ведення ним фермерського господарства.

Листами Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 20 лютого 2014 року № 7191/900, від 03 вересня 2014 року № 31-16-0.4-6271/2-14, від 31 жовтня 2014 року № 31-16-0.4-8333/2-14 відповідачу було відмовлено у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з посиланням на їх невідповідність вимогам земельного законодавства, в тому числі з підстав зміни складу угідь відповідно до статті 52 Закону України «Про землеустрій» та відсутності документів, визначених положеннями статті 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду

від 01 березня 2017 року у справі № 816/1147/16у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Полтавській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 липня 2016 року, проведеного депутатами сільської ради та членами виконавчого комітету на підставі статті 189 ЗК України та статті 20 Закону України «Про охорону земель», встановлено самовільне зайняття ОСОБА_1 земельних ділянок, площею 6,5 га та 6,2 га, на які відсутній договір оренди землі.

Листом від 07 лютого 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило, що в разі підтвердження факту неправомірного використання земельних ділянок ОСОБА_1 , розмір шкоди становитиме: по ділянці площею 5,5 га - 8 818,61 грн, а по ділянці площею 6,5 га - 10 422 грн.

01 червня 2017 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управлінням Держгеокадастру у Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 7 за порушення ОСОБА_1

статті 125 ЗК України та встановлено, що останній здійснив самовільне зайняття земельних ділянок, загальною площею 12 га, на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області

(т. 1, а. с. 177).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 12 червня 2017 року № 53-ДК/0011По/08/01/-17 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн (т. 1, а. с. 175-176).

У постанові від 12 червня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 здійснено самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, площею 5,5 га та 6,5 га, загальною площею 12 га (сіножаті), за межами населених пунктів на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення яких ведення фермерського господарства. Розпорядження, рішення, накази про передачу земельних ділянок в користування (оренду) відсутні. Договори оренди землі на зазначені земельні ділянки не укладено. Речове право на земельні ділянки не зареєстровано. Використанням вказаних ділянок порушено вимоги

статті 125 ЗК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 за користування зазначеними спірними ділянками вносив кошти до сільської ради за кодом 18010900 «орендна плата з фізичною особою» за 2013-2016 роки.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої статті 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок); Методика). Проте, норми вказаних актів, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють права та обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статтею 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відшкодування шкоди у зв`язку із самовільним зайняттям земельних ділянок є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків, заподіяної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених Законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди покладає на позивача обов`язок довести, що вона не є абстрактною, а дійсно завдана у результаті протиправних дій відповідача.

Згідно пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам збитки, заподіяні тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, відшкодовуються власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до частини четвертої статті 122 ЗК України та підпункту 31 пункту 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, компетенцією з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування наділені органи Держгеокадастру.

У відповідності до пункті 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, належить посадовим особам Держгеокадастру та його територіальних органів.

Суди встановили, що земельні ділянки площею 5,5 га, кадастровий номер :00:003:0006, та площею 6,5 га, кадастровий номер :00:003:0007, відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Задовольняючи позов у частині зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням вказаних нормматеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно виходив із того, що матеріалами справи доведено факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок (постанова від 12 червня 2017 року № 53-ДК/0011По/08/01/-17; акт обстеження земельної ділянки від 13 липня 2016 року), а Попівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області звернулась до суду за захистом своїх інтересів, оскільки вказані земельні ділянки розміщені на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Відповідач не надав доказів, які б підтверджували правомірність користування спірними земельними ділянками.

Статтею 156 ЗК України визначено, шо власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вирішуючи спір у частині відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, суди не врахували, що внаслідок вчинених відповідачем дій збитки територіальній громаді, чиї інтереси представляє Попівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, нанесені не були, оскільки самовільно зайняті земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної власності, отже збитки внаслідок протиправних дій відповідача могли бути завдані державі.

Враховуючи вищезазначене, судові рішення у частині задоволення позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

У відповідності до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 04 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2018 рокуу частині вирішення позовних вимог Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, скасувати. Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович