Ухвала

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 644/5616/16-ц

провадження № 61-31862св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року у складі судді Матвієвської Г. В. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 листопада 2009 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3

Шлюбні відносини між ними припинено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив поділити між подружжям майно, набуте позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі, а саме:

- гараж, загальною площею 38,2 м2, що знаходиться у АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 28 грудня 2011 року за № 9990657;

- нежитлові приміщення першого поверху № 3-9, 2-го поверху № 14-27, загальною площею 271 кв. м; нежитлові приміщення першого поверху № 10-12, загальною площею 77,3 кв. м; нежитлові приміщення першого поверху № 13, загальною площею 53,4 кв. м в нежитловій будівлі літ. «А-2», що знаходяться у АДРЕСА_2 даний час АДРЕСА_3 , право власності зареєстровано 12 червня 2014 року на підставі рішення державного реєстратора Харківського міського управління юстиції № 13734583;

- нежитлове приміщення № 1 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 6,2 м2, що знаходиться у АДРЕСА_2 даний час АДРЕСА_4 право власності зареєстровано 18 червня 2013 року на підставі рішення державного реєстратора Харківського міського управління юстиції № 3238503;

- нежитлові приміщення № 2-11, 13, 15 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 259,3 кв. м, що знаходяться (на даний час - АДРЕСА_2 право власності зареєстровано 18 червня 2013 року на підставі рішення державного реєстратора Харківського міського управління юстиції .№ 3230302;

- нежитлові приміщення підвалу № ХУІ-ХУІІІ, ХУІІІа, XIX першого поверху № 15-26, 33-35, загальною площею 350,2 м2, що знаходяться (на даний час - АДРЕСА_2 право власності зареєстровано 29 квітня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, зареєстрованого за № 8181 ПН ХМНО Чудовською М.С. ;

- нежитлові приміщення першого поверху № 20, 21, 22, 23, 30 у житловому будинку літ. «А-9», загальною площею 126,8 м2 , право власності на підставі свідоцтва від 30 грудня 2015 року № 51308105, виданого Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою і просила визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлові приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевськогорайонного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Розділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме : -нежитлові приміщення першого поверху № 3-9, другого поверху № 14-27, загальною площею 271,0 кв. м; нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-12, загальною площею 77,3 кв. м; нежитлові приміщення 1-го поверху № 13, загальною площею 53,4 кв. м, у нежитловій будівлі літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_3 ;

-нежитлове приміщення № 1 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 6,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_4 ;

-нежитлові приміщення № 2-11, 13, 15 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 259,3 кв. м., що знаходяться по АДРЕСА_4 ;

-нежитлові приміщення підвалу № ХVІ-ХVIII, ХVIIIа, XIX першого поверху № 15-26, 33-35, загальною площею 350,2 кв. м в літ. « А-5», що знаходяться у по проспекту АДРЕСА_2 ;

-нежитлові приміщення першого поверху № 20, 21, 22, 23, 30 у житловому будинку літ. «А-9» загальною площею 126,8 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_6 ;

Визнано за ОСОБА_1 право власності: - на 1/3 частини нежитлових приміщень першого поверху № 3-9, другого поверху № 14-27, загальною площею 271,0 кв. м; нежитлових приміщень першого поверху № 10-12, загальною площею 77,3 кв. м; нежитлових приміщень першого поверху № 13, загальною площею 53,4 кв. м, у нежитловій будівлі літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_3 ;

-на 1/2 частини нежитлових приміщень № 1 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 6,2 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_4 ;

- на 1/2 частини нежитлових приміщень № 2-11, 13, 15 у нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 259,3 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_4 ;

- на 1/2 частини нежитлових приміщень підвалу № ХVІ-ХVIII, ХVIIIа, XIX першого поверху № 15-26, 33-35, загальною площею 350,2 кв. м, у будівлі літ. « А-5», що знаходяться по АДРЕСА_2 ;

- на 1/2 частини нежитлових приміщень першого поверху № 20, 21, 22, 23, 30 у житловому будинку літ. «А-9» загальною площею 126,8 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_6 ;

в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 60, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Спірне майно набуте в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року скасовано в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності за ОСОБА_1 на: 1/3 частини: нежитлових приміщень першого поверху № 3-9, другого поверху № 14-27, загальною площею 271,0 кв. м; нежитлових приміщень першого поверху № 10-12, загальною площею 77,3 кв. м; нежитлових приміщень першого поверху № 13, загальною площею 53,4 кв. м, у нежитловій будівлі літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_3 та на 1/2 частини приміщення першого поверху № 20, 21, 22, 23, 30 у житловому будинку літ. «А-9», загальною площею 126,8 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_6 і в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що нежитлові приміщення у будівлі літ. «А-2» першого поверху № 3-9, другого поверху № 14-27, загальною площею 271,0 кв. м; нежитлові приміщення першого поверху № 10-12, загальною площею 77,3 кв. м; нежитлові приміщення першого поверху № 13, загальною площею 53,4 кв. м та приміщення першого поверху № 20, 21, 22, 23, 30 у житловому будинку літ. «А-9», загальною площею 126,8 кв. м, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки матеріали справи не містять доказів придбання цих приміщень за спільні сумісні кошти подружжя.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просила змінити оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили факт набуття майна, придбаного під час шлюбу, не перевірили, чи є джерелом набуття спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Спірні об`єкти нерухомості були придбані за особисті кошти позивача.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у яких він просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,

за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надійшла заява про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі із наданням тексту мирової угоди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи заяви про затвердження мирової угоди та умови мирової угоди, колегія суддів дійшла такого висновку.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Статтею 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до статті 4 якого у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Зі змісту поданої до суду мирової угоди встановлено, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, які стосуються виключно прав і обов`язків сторін справи і не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Затвердження судом цієї мирової угоди відповідає вимогам ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина друга стаття 256 ЦПК України).

Наслідки закриття провадження у справі сторонам відомі.

Керуючись статтями 207, 255, 408, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у такій редакції:

1. Сторони домовилися між собою, що шляхом взаємних поступок один до одного, шляхом вільного волевиявлення та за взаємною згодою, ліквідують спір, що виник між ними щодо поділу майна подружжя.

2. Сторони домовилися про те, що відповідач передає донці ОСОБА_3 право власності на такі об`єкти нерухомого майна: 1) 100% нежитлових приміщень № 1 у нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 6,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 ) 100 % нежитлових приміщень № АДРЕСА_7 15, у нежитловій будівлі літ. «Б-1» загальною площею 259,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 3) 100 % нежитлових приміщень підвалу № XVI-XVIII, XVIIIа, ХІХ першого поверху № 15-26, 33-35, загальною площею 350,2 кв. м, в будівлі літ. «А-5», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Передача зазначених об`єктів у власність ОСОБА_3 погоджена сторонами на підставі їхньої спільної взаємної згоди та буде вважатись спільним подарунком від батьків їхній спільній дитині - ОСОБА_3 .

3. Передача права власності на майно, визначене у пункті 2 цієї мирової угоди, здійснюється відповідачем протягом 6 (шести) місяців з моменту затвердження судом даної мирової угоди, відповідно до пунктів 2-5 цієї мирової угоди. За взаємною домовленістю сторін, строк передачі майна може бути збільшений або зменшений внаслідок виникнення обставин непереборної сили або з інших об`єктивних та поважних підстав.

4. Сторони домовились, що всі дії та витрати щодо зняття арештів, інших заборон та обмежень щодо відчуження майна, визначеного в п.2 цієї мирової угоди, вчиняє та несе відповідач.

5. Сторони домовились, що витрати, пов`язані з переоформленням майна, визначеного у пункті 2 цієї мирової угоди, які будуть пов`язані з оцінкою майна та нотаріальним посвідченням договору про передачу прав власності на зазначене майно, сторони несуть порівну.

6. Сторони домовились, що до моменту настання повноліття їхньої доньки ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відповідачем залишається право володіння та користування майном, визначеним у пункті 2 цієї мирової угоди, на власний розсуд та в інтересах спільної дитини сторін, в тому числі оперативного управління зазначеним майном, передачі майна в оренду третім особам, господарської діяльності, використання майна для здійснення власної підприємницької та іншої діяльності тощо.

7. Сторони домовились, що у разі необхідності, у тому числі для недопущення майнових збитків внаслідок втрати майном товарної цінності, фізичного знищення майна або з інших об`єктивних причин, допускається відчуження у ОСОБА_3 майна, визначеного у пункті 2 цієї мирової угоди, яке може бути здійснено виключно за спільної письмової згоди сторін та в інтересах їхньої доньки. Кошти та будь-яке інше майно, одержане внаслідок такого відчуження, переходять у власність ОСОБА_3 на умовах, визначених цією мировою угодою. Порядок використання коштів, отриманих у разі такого відчуження, у тому числі щодо їх розміщення на депозитному рахунку ОСОБА_3 , а також правовий статус майна, яке придбане або може бути придбаним за кошти, отримані від відчуження вищезазначеного майна, визначається сторонами спільно та виключно за їхньою взаємної згоди.

8. Відповідач зобов`язується не відчужувати майно, визначене в п.2 цієї мирової угоди, та не передавати його в іпотеку або в заставу, або в інший спосіб обмежувати право власності ОСОБА_3 (володіння, користування або розпорядження) зазначеним майном на користь третіх осіб.

9. Відповідач зобов`язується за власний рахунок утримувати майно, визначене у пункті 2 цієї мирової угоди, в належному фізичному та технічному стані, а також сплачувати визначені законодавством збори та платежі, пов`язані з утриманням майна.

10. З моменту передачі прав власності ОСОБА_3 на майно, визначене у пункті 2 цієї мирової угоди, позивач має право самостійно у будь-який час отримати інформацію щодо правового статусу зазначеного майна шляхом отримання відомостей із відповідних державних реєстрів речових прав на нерухоме майно.

11. Мирова угода вважається виконаною в повному обсязі після виконання сторонами умов, визначених в пунктах 1-9 цієї мирової угоди, та набуття ОСОБА_3 повного обсягу прав власності на майно, визначене у пункті 2 цієї угоди (розпорядження, володіння, користування), - по досягненню дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12. Сторони визначають, що ця мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

13. Сторони погоджуються, що у разі невиконання або неналежного виконання умов цієї мирової угоди (порушення умов), сторона, яка допустила відповідні порушення, сплачує іншій стороні штраф у розмірі 2000 гривень за кожен робочий день до усунення допущених порушень. Зазначений штраф не застосовується у випадку наявності об`єктивних та документально підтверджених обставин, що перешкоджають виконанню цієї угоди та усуненню допущених порушень. У випадку, якщо сторона, яка допустила невиконання або неналежне виконання умов цієї мирової угоди (порушення умов), не усунула допущені порушення протягом одного року з моменту настання такого порушення, нею сплачується передбачений цим пунктом штраф у повному обсязі за весь час порушення.

14. Позивач відмовляється від будь-яких претензій та вимог, прямих і непрямих збитків, у тому числі від стягнення на його користь будь-яких штрафних санкцій, неустойки, пені, інфляційних втрат, 3 % річних, тощо, та будь-яких інших вимог та претензій майнового та немайнового характеру з Відповідача, у тому числі щодо оплати судових зборів, витрат на правову допомогу та інших витрат, які виникли або можуть виникнути щодо спору про поділ майна подружжя, виконання цієї мирової угоди, розгляду цивільної справи № 644/5616/16-ц.

15. Відповідач відмовляється від будь-яких претензій та вимог, прямих і непрямих збитків, у тому числі від стягнення на його користь будь-яких штрафних санкцій, неустойки, пені, інфляційних втрат, 3% річних, тощо та будь-яких інших вимог та претензій майнового та немайнового характеру з Позивача, у тому числі щодо оплати судових зборів, витрат на правову допомогу та інших витрат, які виникли або можуть виникнути щодо спору про поділ майна подружжя, виконання цієї мирової угоди, розгляду цивільної справи № 644/5616/16-ц.

16. Сторони погоджуються, що ця мирова угода, після її узгодження та підписання сторонами, затверджується ухвалою суду.

17. Сторони погоджуються, що з моменту затвердження цієї мирової угоди судом, вони не мають один до одного жодних претензій майнового та немайнового характеру, а спір між ними щодо поділу майна подружжя є повністю врегульований на підставі спільного волевиявлення кожної зі сторін.

18. Зміст статті 207 ЦПК України сторонам відомий, наслідки укладання мирової угоди, передбачені статтями 255, 256 ЦПК України, сторонам зрозумілі.

19. Мирова угода набуває чинності після її визнання та затвердження судом шляхом винесення відповідної ухвали.

20. Сторони заявляють, що ні в процесі укладання цієї мирової угоди, ні в процесі її виконання, її умови не були та не можуть бути порушені права Сторін, будь-яких третіх осіб, у тому числі держави.

21. Ця мирова угода складена у трьох екземплярах, по одному для кожної зі сторін і для Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

Підписи та реквізити сторін.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2017 року визнати нечинними.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, особистою приватною власністю закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк