справа № 166/158/19
провадження № 2/166/79/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року смт. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лозицького С.О.,

за участю секретаря Тарасюка О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представник відповідача Борщ О.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Ратнівської центральної районної лікарні до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обов`язків, -

в с т а н о в и в:

Ратнівська центральна районна лікарня (згідно рішення Ратнівської районної ради № 30/6 від 26 лютого 2019 року через реорганізацію шляхом перетворення «Ратнівської центральної лікарні» створено комунальне некомерційне підприємство «Ратнівська центральна районна лікарня» - надалі Позивач) звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 (надалі - Відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 2) про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.08.2017 року згідно наказу №331-ОС від 23.08.2017 року в Ратнівську центральну району лікарню була прийнята ОСОБА_3 (Відповідач 1), яка займала посаду фармацевта аптеки Ратнівської ЦРЛ. 25.08.2017 року з нею було укладено договір №9/17 про повну матеріальну відповідальність працівника та проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які були передані їй на зберігання та подальшу реалізацію.

Згідно наказу №407-ОС від 11.08.2010 року ОСОБА_2 (Відповідач 2) був прийнятий на посаду завідувача аптекою Ратнівської ЦРЛ. В цей же день з ним було укладено договір №5/10 про повну матеріальну відповідальність.

11.06.2018 року головному лікарю Ратнівської ЦРЛ надійшла доповідна від ОСОБА_2 , який повідомив про проведення внутрішньої інвентаризації в ході якої було виявлено порушення в торгово-фінансових операціях. 12.06.2018 року було видано наказ №94-ОД про проведення інвентаризації в аптеці Ратнівської ЦРЛ. Станом на 13.06.2018 року актом інвентаризації в аптеці Ратнівської ЦРЛ виявлено нестачу в сумі 46646 гривень. Дана нестача виникла у період з 25.08.2017 року по 13.06.2018 року. В даний період матеріально-відповідальними особами в аптеці Ратнівської ЦРЛ були Відповідачі, а тому просить стягнути з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 на користь Ратнівської ЦРЛ завдані збитки у розмірі 46646 гривень та судові витрати в розмірі 1921 гривень.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2019 року відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

26.03.2019 року на адресу Суду від представника Відповідача 1 - адвоката Борща Олександра Івановича надійшов відзив на позовну заяву, в якому предствник Відповідача 1 зазначив, що сам факт укладення договору про матеріальну відповідальність не є безумовною підставою для стягнення збитків, які виникли в ході виконання працівником трудових обов`язків. Вважає, що адміністрація Ратнівської ЦРЛ не забезпечила Відповідачу 1 умови, необхідні для нормальної роботи з забезпечення повної схоронності довірених їй матеріальних цінностей. Крім цього, службовими особами установи допущено ряд порушень закону, пов`язаних з діяльністю аптеки. Зокрема, жоден з працівників аптеки, ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 не мали необхідної освіти для прийняття на посади фармацевта та завідувача аптекою відповідно. Згідно штатного розпису Ратнівської ЦРЛ в штаті аптеки передбачено 0,5 посади завідуючого аптекою та три штатні посади фармацевта, однак фактично в наявності був лише один фармацевт - Відповідач 1, та завідуючий аптекою - Відповідач 2. Крім цього, адміністрація лікарні не вжила заходи щодо схоронності лікарських засобів в приміщенні аптеки, оскільки до приміщення аптеки мали доступ сторонні особи, а тому просить позовну заяву Ратнівської ЦРЛ до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач 2 ( ОСОБА_2 ) в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що позовні вимоги в чистині стягнення з нього грошових коштів є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідач 1 ( ОСОБА_3 ) та її представник - адвокат Борщ О.І. в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши думку учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які Позивач послався, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, подані на підтвердження таких, з врахуванням вимог процесуального закону про належність та допустимість таких доказів, Суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (ч. 1 ст. 130 КЗпП).

В ч.ч. 2-5 цієї ж статті передбачено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до ст. 131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП).

Так, статтею ст.134 КЗпП передбачено випадки повної матеріальної відповідальності, заподіяної з вини працівника підприємству, установі, організації, в тому числі, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п. 1 ч. 1).

Статтею 135-1 цього ж кодексу встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до матеріалів справи Відповідач 1, згідно наказу №331-ОС від 23.08.2017 року була прийнята з 25.08.2017 року в Ратнівську центральну району лікарню на посаду фармацевта аптеки Ратнівської ЦРЛ. 25.08.2017 року з нею було укладено договір №9/17 про повну матеріальну відповідальність працівника.

Відповідач 2, згідно наказу №407-ОС від 11.08.2010 року був прийнятий з 11.08.2010 року на посаду завідувача аптекою Ратнівської ЦРЛ, хоча згідно штатних розписів по Ратнівській ЦРЛ на 2017 рік посада завідувача не була передбачена взагалі, а на період з 01.02.2018 і до кінця року передбачено лише 0,5 посади заваптекою. 11.08.2010 року з ОСОБА_2 було укладено договір №5/10 про повну матеріальну відповідальність.

Однак, сам факт укладення договору про матеріальну відповідальність не є безумовною підставою для стягнення збитків, які виникли в ході виконання працівником трудових обов`язків. На це, зокрема, наголошено у Постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №363/1400/16-ц.

Згідно умов зазначених договорів про повну матеріальну відповідальність, Відповідач 1 та Відповідач 2 взяли на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їм підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей та зобов`язалися дбайливо ставитися до переданих їм на зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства, установи, організації і вживати заходів для відвернення шкоди, своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених їм матеріальних цінностей, вести облік, складати й надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених їм матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації довірених їм матеріальних цінностей. Адміністрація в свою чергу, зобов`язалася створювати працівникам умови, необхідні для нормальної роботи з забезпечення повної схоронності довірених їм матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (відпускання), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих їм матеріальних цінностей; проводити в установленному порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.

Згідно даних договорів у випадку незабезпечення з провини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, завданих підприємству, її повернення відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 3 договорів передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини.

Однак, Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що адміністрацією Ратнівської ЦРЛ були створені належні умови для забезпечення повного збереження довірених працівникам аптеки матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність, а також того, що адміністрацією Ратнівської ЦРЛ вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі. Разом з цим Позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинили Відповідачі, зокрема кожен з них, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.

Так, відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

Як вбачається з матеріалів справи, договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність з Відповідачами не укладалося, що виключає солідарну відповідальність Відповідачів. Таким чином, згідно з ч.5 ст.135-3 КЗпП розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності, однак ступінь відповідальності та вини кожного окремо працівника Позивачем не встановлювався, тому Суд вважає недоведеною та невстановленою міру відповідальності кожного з Відповідачів, в якій частці повинні нести матеріальну відповідальність Відповідачі. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази про передачу матеріальних цінностей від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Разом з цим, обов`язок правильно організувати працю працівників, забезпечити її належний процес у різних, у тому числі й несприятливих трудових умовах, а також попередження можливих збитків згідно статей 21, 141 КЗпП лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Покладення на працівника повної матеріальної відповідальності обумовлює можливість працівника здійснювати повний контроль за станом і збереженням ввірених йому матеріальних цінностей і коштів, також виключає можливість доступу до цих цінностей, а також засобів їх обліку сторонніх осіб, з якими не укладено відповідні договори. Однак, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 не приймала товаро матеріальних цінностей під розпис, вона не брала участь також й у прийнятті ліків від постачальників, фактично прийом медикаментів та їх облік здійснював заваптекою ОСОБА_2 . Також встановлено, що до приміщення аптеки мали доступ сторонні особи, з якими договори про матеріальну відповідальність не укладались. Зокрема, з пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 вбачається, що він виконував обов`язки інженера-програміста та здійснював налаштування в тому числі касового апарату та комп`юторної техніки аптеки, що свідчить про те, що Позивачем не було створено належних умов для забезпечення повного збереження довірених працівникам матеріальних цінностей, як це передбачено договором про матеріальну відповідальність.

Окрім того, як доказ вини Відповідачів та правильності розрахунку заподіяних збитків, Позивачем надано інвентаризаційні описи запасів товаро-матеріальних цінностей в аптеці Ратнівської ЦРЛ станом на 25.08.2017 року та станом на 13.06.2018 року.

Разом з цим, Ратнівський районний суд вважає недопустимим доказом інвентаризаційний опис від 13.06.2018 року, оскільки він не відповідає вимогам «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за №1365/261/42, надалі - Положення), з огляду на наступне:

Відповідно до п.1 Розділу II Положення, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія. В даному випадку - це наказ по Ратнівській ЦРЛ від 12.06.2018 №94- ОД, копія якого надана суду як доказ. Однак цей наказ не був підписаний головним лікарем, який є керівником закладу, а тому не може мати доказової сили.

Окрім того, згідно п. 2.4 цього ж Розділу, забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться на відповідальному зберіганні у тих самих матеріально відповідальних осіб, одного й того самого працівника два роки підряд. Матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться у них на відповідальному зберіганні.

Незважаючи на це, в обох випадках, і в 2017 році, і в 2018 головою комісії призначено заступника головного лікаря Трофимука В.С., а до складу комісій, як їх члени, включені матеріально відповідальні особи - завідувач аптекою ОСОБА_2 та фармацевт ОСОБА_3 .

Згідно п.6 Розділу ІІ Положення, матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані. У даному випадку цього не зроблено, розписки від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не отримано.

Згідно п.16 Розділу ІІ Положення, в інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються словами число порядкових номерів активів та загальна кількість у натуральних вимірах усіх активів, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені.

В інвентаризаційному описі від 13.06.2018 ці вимоги не дотримано, в яких кількісних одиницях визначались залишки та нестача - невідомо, хоча при дослідженні їх як доказу в судовому засіданні виявлено, що використовувались при обліку медикаментів різні одиниці виміру, як вагові, так і кількісні. В акті цього не зазначено.

Крім цього, в порушення вимог п.15 Розділу ІІ Положення в акті не відображено наявність готівки в касі, грошових документів. Даних про зняття касових залишків не надано.

Згідно п.1 Розділу 4 Положення, висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам.

Таким чином, підсумковим документом за результатами інвентаризації, який тягне за собою правові наслідки, є саме протокол, який протягом п`яти днів затверджується керівником, на підставі його дані інвентаризації відображаються по бухгалтерському обліку. Однак, як пояснила представник Позивача в судовому засіданні, вказаний протокол не складався.

Враховуючи те, що Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що адміністрацією Ратнівської ЦРЛ вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що Позивачем не були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівникам матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність, не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинили Відповідачі, та кожен з них зокрема, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди, враховуючи, що Позивачем було порушено порядок проведення інвентаризації, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 141, 130, 131, 134, 135-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 229, 247, 263- 265 ЦПК України, Суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви Ратнівської центральної районної лікарні до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обов`язків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2019 року.

Суддя Лозицький С.О.