ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 705/2027/15

провадження № 61-7467 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 ,

правонаступник відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів Фетісової Т. Л., Бородійчука В. Г., Пономаренка В. В.

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

- визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору від 29 листопада 2007 року № 0, укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином;

- визнати недійсними кредитні договори від 29 листопада 2007 року № 0, № 0, №0, укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» та застосувати наслідки їх недійсності;

- визнати недійсним іпотечний договір від 29 листопада 2007 року № 4755, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» у забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитними договорами від 29 листопада 2007 року № 0 та № 0;

- скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладену при посвідченні договору іпотеки від 29 листопада 2007 року № 4755;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 6130930 про державну реєстрацію заборони, що був внесений на підставі договору іпотеки від 29 листопада 2007 року № 4755;

- виключити з Державного реєстру іпотек запис № 6131042 про іпотеку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 57 000 доларів США на строк до 29 листопада 2017 року зі сплатою 13,4 % річних.

29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк зобов`язався у разі не сплати позичальником страхового платежу надати ОСОБА_3 2 489,58 грн у термін до 29 листопада 2008 року зі сплатою 14,5 % річних.

29 листопада 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитними договорами № 0 та № 0 ОСОБА_1 та банк уклали іпотечний договір № 4755, яким передано в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

У лютому 2014 року ОСОБА_3 повністю погасив заборгованість по тілу кредиту та процентах за кредитним договором № 0, що підтверджується квитанціями про зарахування готівки на рахунок банку.

03 лютого 2015 року на адресу позивача надійшов лист ТОВ «Кей-Колект» від 15 січня 2015 року № 735323/1-1365, у якому ТОВ «Кей-Колект» повідомило їй про те, що на підставі договору факторингу від 13 лютого 2012 року № 2 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості по кредитному договору від 29 листопада 2007 року № 0. Також ТОВ «Кей-Колект» повідомило про заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 60 082,5 доларів США та намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві від свого імені.

05 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» з письмовою вимогою безвідкладно надіслати до реєстратора реєстру заборон заяву про зняття заборони та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записів про обтяження іпотекою її квартири, оскільки укладений нею договір іпотеки є припиненим, але відповіді не отримала.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору від 29 листопада 2007 року № 0, укладеного між ним та банком, у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином.

Визнано іпотечний договір від 29 листопада 2007 року № 4755, укладений між ОСОБА_1 та банком, недійсним та застосовано наслідки його недійсності.

Скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладену при посвідченні договору іпотеки від 29 листопада 2007 року № 4755.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 6130930 про державну реєстрацію заборони, що був внесений на підставі договору іпотеки від 29 листопада 2007 року № 4755.

Виключено з Державного реєстру іпотек запис № 6131042 про іпотеку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» про визнання недійсними кредитних договорів від 29 листопада 2007 року № 0, № 0, №0, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та застосування наслідків їх недійсності відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитних договорів, виходив із того, що умови кредитних договорів № 0, № 0 та № , укладених 29 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», на момент їх укладення не суперечили діючому на той час законодавству, тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору від 29 листопада 2007 року № 0, укладеного між ним та банком, у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином, виходив із того, що ОСОБА_2 погасив заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» по вказаному кредитному договору, що підтверджується квитанціями та висновком експертного дослідження.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки та виключення відомостей про неї з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, виходив із того, що договір іпотеки був укладений у забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договорами від 29 листопада 2007 року № 0 та № 0.

За вказаними кредитними договорами банк не надав ОСОБА_3 грошових коштів, тому з моменту укладення договору іпотеки по час розгляду справи в суді не виникло дійсне зобов`язання, в забезпечення якого укладався договір іпотеки.

Враховуючи, що з 22 вересня 2011 року діє законодавча заборона на видачу споживчого кредиту у іноземній валюті по кредитному договору, а терміни видачі коштів у гривні по кредитному договору № 0 закінчилися, виконання кредитором своїх обов`язків за цими кредитними договорами є неможливим, що виключає виникнення зобов`язань за цими договорами у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та прав вимоги у первісного або нового кредиторів у майбутньому.

Іпотека може забезпечувати лише дійсне зобов`язання, а договір іпотеки № 4755 укладений в забезпечення зобов`язань, які не виникали та не можуть виникнути в майбутньому, тому є недійсним.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ "Укрсиббанк", ТОВ "Кей-Колект" про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відповідні позовні вимоги залишено без задоволення.

У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що позивач не є стороною кредитного договору № 0 від 29 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», більш того, як випливає із змісту договору іпотеки позивачки, в оригінал якого нотаріусом не внесено відповідних виправлень в частині номерів кредитних договорів, то вона не поручалася своїм нерухомим майном за належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором з відповідним номером, отже підстав для визнання припиненим зобов`язань за цим договором за таких обставин у суду не має.

Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів недійсності іпотечного договору від 29 листопада 2007 року № 4755 з підстав неукладеності кредитних договорів, у забезпечення виконання зобов`язань по яким укладено спірний договір.

Оскільки підстав для визнання договору іпотеки недійсним не встановлено, позовні вимоги про скасування заборони відчуження іпотечного майна, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідних записів, як похідні від першої вимоги, є також такими, що до задоволення не підлягають.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

15 червня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява від позивача, у якій позивач погодилася з доводами касаційної скарги, а також просила врахувати при касаційному перегляді справи рішення окружних судів у справі № 826/7821/16.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 57 000 доларів США на строк до 29 листопада 2017 року зі сплатою 13,4 % річних.

29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався у разі не сплати боржником страхового платежу надати йому грошові кошти у розмірі 2 489,58 грн на термін до 29 листопада 2008 року зі сплатою 14,5% річних.

Після підписання зазначених кредитних договорів між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 працівник банку у приміщенні відділення банку ознайомив ОСОБА_1 з умовами кредитних договорів від 29 листопада 2007 року № 0 та № 0 та надав їй їх копії.

Того ж дня у забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитними договорами від 29 листопада 2007 року № 0 та № 0 ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали іпотечний договір № 4755, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

29 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір відповідального зберігання документів, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку на відповідальне зберігання оригінал документу про право власності на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 5.1 зазначеного договору термін зберігання документу обумовлено сторонами, а саме до моменту повного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору № 0 від 29 листопада 2007 року або повного виконання ОСОБА_1 умов іпотечного договору.

Після цього, в цей же день - 29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 57 000 доларів США на строк до 29 листопада 2017 року зі сплатою 13,4 % річних.

ВІдповідно до пункту 2.1 зазначеного договору виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується заставою нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1

Також 29 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № , згідно умов якого банк зобов`язався, у разі не сплати боржником страхового платежу, надати йому 2 489,58 грн, у термін до 29 листопада 2008 року зі сплатою 14,5 % річних

Відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 57 000 доларів США на виконання умов кредитного договору від 29 листопада № 0. По трьох інших кредитних договорах банк не надавав кредитних коштів ОСОБА_2 .

У примірник оригіналу договору іпотеки банку внесено рукописними записами виправлення номерів кредитних договорів, виконання яких забезпечувалося іпотекою, без зазначення особи, що їх здійснила, та дати внесення записів. У примірник договору іпотекодавця ОСОБА_1 , вказаних змін внесено не було.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якому зареєстровано заборону на іпотечне майно - квартиру позивача, зазначено, що підставою обтяження є іпотечний договір № 4755 від 29 листопада 2007 року, укладений в забезпечення виконання зобов`язань по договору кредиту за №0 від 29 листопада 2007 року, тобто не було внесено відповідних змін і до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Листом від 17 листопада 2009 року № 138-2/131-16/121 банк повідомив ОСОБА_1 , що за кредитними договорами №0 та № 0, в забезпеченнях яких нею було передано в іпотеку власне майно, банком кредитні кошти позичальнику не видавались та про право ОСОБА_1 отримати оригінали документів на належну їй квартиру за адресою відділення банку.

28 січня 2010 року банк повернув ОСОБА_1 правовстановлюючий документ на предмет іпотеки.

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передало у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку № 1 до цього договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач не є стороною кредитного договору від 29 листопада 2007 року № 0, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», а також вона не поручалася своїм нерухомим майном за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором з відповідним номером, у зв`язку з цим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для визнання припиненими зобов`язань за цим договором за таких обставин у суду немає.

Звернувшись до суду з позовом, позивач не просить визнати припиненим договір іпотеки у зв`язку з відсутністю основного зобов`язання, а просить визнати його недійсним. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що на стадії апеляційного перегляду колегія суддів позбавлена можливості вимагати від позивача уточнити заявлені ним позовні вимоги, у зв`язку з чим предметом апеляційного перегляду є вимоги, заявлені позивачем в суді першої інстанції, на підставі яких ухвалено рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір іпотеки № 4755 укладений в забезпечення зобов`язань, які не виникали та не можуть виникнути в майбутньому, тому є недійсним. Однак вказаний висновок є передчасним, оскільки договір іпотеки на момент укладення був спрямований на реальне настання правових наслідків.

У зв`язку з цим правильним є висновок апеляційного суду, що позовні вимоги про визнання іпотечного договору недійсним не ґрунтуються на підставах, встановлених статтями 203, 215 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що позовні вимоги про скасування заборони відчуження іпотечного майна, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотеквідповідних записів є похідними від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, тому задоволенню не підлягають.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук