Ухвала

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3880/16-ц

провадження № 61-5565св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у складі судді Леньо С. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна» (далі - ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є громадянином Азербайджанської Республіки та прийнятий на роботу у ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» на посаду заступника генерального директора з розвитку підприємництва з 03 липня 2014 року на підставі наказу від 03 липня 2014 року № 71К «Про прийняття на роботу». На підставі цього, 20 липня 2014 року з ним укладений трудовий договір строком на один рік. Після закінчення вказаного строку, сторони не ставили вимог про припинення трудових відносин, у зв`язку з чим він продовжував виконувати свої трудові обов`язки, а роботодавець сплачував йому заробітну плату. Проте 10 червня 2016 року відповідач прийняв наказ № 67-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із закінченням строку дії дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні, дійсний до 03 липня 2016 року згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки після закінчення терміну дії трудового договору - 20 серпня 2015 року сторони не ставили вимог про припинення трудових відносин, що мало наслідком трансформацію цього договору у безстроковий. Крім того, 01 березня 2016 року він отримав посвідку на постійне проживання в Україні, що виключає необхідність отримання окремого дозволу на працевлаштування іноземців. Про таку обставину повідомляв відповідача, що не давало останньому підстав для звільнення у зв`язку із закінченням строку дії дозволу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати наказ від 10 червня 2016 року № 67-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також 20 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 10 червня 2016 року № 67-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено із 01 липня 2016 року з посади заступника генерального директора з розвитку підприємства; поновлено його на зазначеній посаді. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу із 01 липня 2016 року в розмірі 858 720,00 грн, різницю у заробітку за період із березня по червень 2016 року в розмірі 276 300,00 грн, 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що дозвіл на використання праці іноземців та осіб без громадянства станом на день звільнення для позивача не був необхідним, а відсутність у відповідача інформації про отримання позивачем посвідки на постійне проживання не може становити обґрунтовану причину для його звільнення з огляду на зміст тієї ж статті 6 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про трудову діяльність і соціальний захист громадян України, які тимчасово працюють на території Азербайджанської Республіки, та громадян Азербайджанської Республіки, які тимчасово працюють на території України, за якою дозвіл на працевлаштування відповідного органу сторони працевлаштування видається у порядку та на умовах, установлених законодавством цієї сторони. Після припинення трудового договору відповідач не звертався до Територіального органу для анулювання дозволу, що свідчить про відсутність законних підстав для звільнення позивача у зв`язку з закінченням строку дії дозволу на працевлаштування. Після укладення трудового договору від 20 серпня 2014 року на термін один рік, сторони переуклали такий договір 05 червня 2015 року. Враховуючи зміст статті 39-1 КЗпП України, за відсутності доказів, які унеможливлюють укладення трудового договору на невизначений строк, необхідно вважати встановленим, що внаслідок переукладення трудового договору 05 червня 2015 року він вважається таким, що укладений на невизначений строк, внаслідок чого, у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що місцевим судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У березні 2019 року ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що трудовий договір між позивачем та відповідачем не може вважатися переукладеним, оскільки відрізняються істотні умови праці, закріплені в обох договорах. Відповідач не мав законної можливості укладати трудовий договір строком більше, ніж один рік. Трудові відносини не могли бути встановлені на невизначений строк, оскільки відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про занятість населення» підприємства, установи та організації мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на строк до одного року, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні 01 березня 2016 року, тобто, майже через дев`ять місяців після укладення другого трудового договору. Позивача звільнено 10 червня 2016 року, тоді як позовну заяву подано 23 серпня 2016 року. Причини пропущення строку на звернення до суду позивач не пояснив.

У жовтні 2019 року ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет Україна» подало до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що у цій справі і про поновлення на роботі суд повинен з`ясувати дату вручення працівнику наказу про звільнення або дату вручення працівнику трудової книжки з метою перевірки дотримання позивачем строків звернення до суду із позовом про поновлення на роботі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Атласджет Україна» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року призначити до судового розгляду на 15 січня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик