РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2019 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про проведення розгляду справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його недоведеність, та просила застосувати строки позовної давності.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
13.08.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А.
15.08.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 15.08.2019 року.
Ухвалою судді від 15.08.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.
Судом встановлено, та не заперечується, що між відповідачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укладались кредитні договори.
Позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».
Позивачем спрямована письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона відповідачем виконана не була.
Відповідачем надані до суду копії квитанції про сплату нею кредиту за різними договорами.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Обґрунтовуючи доводи позовної заяви АТ «ПУМБ» посилалося на те, що відповідач не виконував належним чином умови договору, допустивши заборгованість за кредитом та відсотками. На підтвердження наведеного позивач за надав копію пропозиції укласти договір (оферти), довідку про стан та історію заборгованості, а також витягу з договору з поміткою дати «15.04.2008», а сам договір укладено 11.04.2014р.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно положень статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Частиною 2 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою ПравлінняНаціонального банкуУкраїни від 04 липня 2018 № 75 (далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Крім того, вказаний розрахунок не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і пункту 61 Положення.
Слушними є доводи відповідача про те, що між сторонами уже існує спір з приводу виниклої заборгованості по кредиту і банк здійснив дії по примусовому стягненню боргу шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса. Однак, відомостей про суму такого стягнення та розміру погашеного за виконавчим написом боргу не надав.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не подав належних доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог. Зокрема, суду не були надані будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що із наданої позивачем виписки з рахунку, як доказу на підтвердження наявності заборгованості відповідача, неможливо встановити наявну суму боргу, його складові, період за який він утворився, оскільки заборгованість станом на 13.06.2016р. складала 973,78 грн., що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду та задоволення вимог банку.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.
Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачем також заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.
Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.
А тому за вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 526, 554, 629, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Відповідач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ