Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 601/588/15-ц

провадження № 61-32289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач -Кременецька міська рада Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Ткач О. І., Гірського Б. О., Бершадської Г. В., від 07 листопада 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Кременецької міської ради Тернопільської області про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на майно.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони з 2011 року здійснювали постійний догляд за ОСОБА_5 - сусідкою, одинокою, хворою жінкою, у якої не було близьких родичів. У зв'язку із тим, що у 2013 році її стан здоров'я погіршився, між позивачами та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання у простій письмовій формі, згідно якого ОСОБА_5 передала їм у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Кременець Тернопільської області.

Враховуючи те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла, а договір довічного утримання було укладено у простій письмовій формі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили визнати вказаний правочин дійсним, так як він відповідав дійсній волі ОСОБА_5, визнати за ними право власності по 1/2 вказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду, у складі судді Варневич Л. Б., від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано дійсним договір довічного утримання, укладений у простій письмовій формі 03 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Кременець Тернопільської області, в рівних частинах, по 1/2 частині за кожною.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами здійснювався постійний догляд за ОСОБА_5, останні здійснили її поховання, що належним чином підтверджено документально. У позивачів знаходяться правовстановлюючі документи на належний ОСОБА_5 житловий будинок, однак нотаріальне посвідчення договору не відбулося з поважних причин - у зв'язку зі смертю відчужувача. Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином виконували умови нотаріально не посвідченого договору довічного утримання, районний суд, із урахуванням положень статей 220, 640, 744 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 07 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскарженим рішенням районного суду порушено права заявника - ОСОБА_6, оскільки останній є спадкоємцем померлої за законом, а тому має процесуальне право на оскарження рішення районного суду. Рішення районного суду є необґрунтованим та незаконним, таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального права. Встановленні районним судом обставини справи не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасуватирішення Апеляційного суду Тернопільської області від 07 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення районного суду, апеляційний суд не зазначив підстав для його скасування, а лише навів посилання на положення статті 309 ЦПК України, 2004 року. Судом апеляційної інстанції необґрунтовано та безпідставно частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6, який не є стороною у справі, права та обов'язки якого жодним чином не порушені при вирішенні спору районним судом. Житловий будинок, який є предметом спору, не входить до складу спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5, оскільки був нею відчужений за життя на підставі договору довічного утримання, а тому жодні права ОСОБА_6, як спадкоємця не порушені. Крім того, прийнявши до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка була подана з порушенням строку на апеляційне скарження, визначеного статтею 294 ЦПК України, суд апеляційної інстанції порушив принцип правової визначеності як складову принципу верховенства права. Заявник не навів жодних поважних причин пропуску строку звернення до апеляційного суду із скаргою на рішення районного суду, а тому апеляційне провадження було відкрито без законних на те підстав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Кременецької міської ради Тернопільської області про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на майно призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 посилається на те, що апеляційний суд, об'єктивно та законно оцінивши всі обставини та докази у справі, дотримуючись норм матеріального та процесуального права, ухвалив законне та справедливе рішення. Смерть ОСОБА_5 не може свідчити про її ухилення від нотаріального посвідчення договору, отже при укладенні договору не були дотриманні вимоги статей 220, 745 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (набувачі) у простій письмовій формі укладено договір довічного утримання, предметом якого є належний відчужувачу на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у м. Кременець Тернопільської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

24 червня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Почаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, проте 22 грудня 2014 року отримали офіційну відмову, оскільки вони не відносились до числа законних спадкоємців померлої (а. с. 23-26).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною першою статті 292 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційним судом зроблено правильний висновок про те, що оскаржене рішення районного суду стосується прав заявника - ОСОБА_6, оскільки останній є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За таких обставин він має процесуальне право на оскарження рішення районного суду як особа, яка не приймала участі у справі, рішенням у якій вирішено питання щодо спірного спадкового майна.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до статті 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до положень частини першої статті 309 ЦПК України, 2004 року, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, 2004 року, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, із урахуванням положень статті 309 ЦПК України, 2004 року, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, переоцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки районним судом неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права із урахуванням встановлених обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачами здійснювався постійний догляд за ОСОБА_5, а також поховання відчужувача спірного майна. Тобто обидві сторони виконували вимоги договору довічного утримання, який у порушення вимог статті 745 ЦК України не було нотаріально посвідчено.

Із урахуванням положень статей 220, 744, 745 ЦК України, встановлених обставин справи, наданим сторонами спору доказів, позивачами не доведено, що відчужувач спірного будинковолодіння ухилялася від нотаріального посвідчення договору довічного утримання, що виключає задоволення позовних вимог з підстав, заявлених позивачами.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

14 серпня 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області із заявою про надання копії рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року (а. с. 53). Супровідним листом Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2017 року представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 направлено копію запитуваного рішення (а.с. 52). Згідно копії поштового конверту датою відправки поштової кореспонденції є 17 серпня 2017 року. Апеляційну скаргу на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року у справі № 601/588/15-ц представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8 було подано 31 серпня 2017 року.

Враховуючи хронологію процесуальних дій: звернення представника ОСОБА_6, надіслання судом першої інстанції копії оскарженого судового рішення районного суду, а також обіг поштової кореспонденції й ту обставину, що участі у справі у суді першої інстанції і ОСОБА_6 не брав, апеляційним судом із урахуванням положень статті 294 ЦПК України, 2004 року, обґрунтовано відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року у справі № 601/588/15-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк