Єдиний унікальний номер судової справи 487/4448/15-ц
Номер провадження 22-ц/812/256/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 лютого 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 16 листопада 2018 року, під головуванням судді Нікітіна Д.Г. в приміщені цього ж суду об 11 годині, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 250 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили та було спрямовано на примусове виконання до державної виконавчої служби.

Проте, відповідач не виконує судове рішення, аліменти на утримання дитини протягом тривалого часу не сплачує, внаслідок чого станом на 01 травня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 12 002 грн. 10 коп.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, але навмисно ухиляється від цього, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 60 326 грн. 60 коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі (а.с.24-25).

Ухвалою цього ж суду від 04 червня 2018 року, описку в якій виправлено ухвалою районного суду від 11 липня 2018 року, задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному позовному проваджені (а.с.60,78).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 позов визнав частково. Зазначав, що у зв'язку із відсутністю в нього протягом тривалого часу постійного місця роботи та за домовленістю сторін, він сплачував ОСОБА_3 аліменти шляхом перерахування коштів на особистий рахунок позивача. ОСОБА_3 приховала зазначену інформацію від державного виконавця та суду. Загалом за період з грудня 2011 року по квітень 2015 року відповідачем сплачено 8 850 грн. 25 коп., а заборгованість складає 5 951 грн. 85 коп. Окрім того, на думку відповідача, розрахунок неустойки наданий позивачем здійснено без правового обґрунтування формули розрахунку. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_5 надав суду свій розрахунок, відповідно до якого неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів складає 2 936 грн. 67 коп., в межах якої і просив задовольнити позовні вимоги (а.с.65-67).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 43 746 грн. 72 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави у розмірі 603 грн. 27 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції здійснив неправильний розрахунок розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки неправильно розрахував кількість днів з моменту виникнення заборгованості до дня пред'явлення позову та не було враховано часткових сплат аліментів, за рахунок яких зменшувався загальний обсяг заборгованості.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт несвоєчасної сплати відповідачем аліментів та є підстави стягнення неустойки у розмірі 43 746 грн. 72 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. Однак з визначеним судом першої інстанції розміром неустойки не погоджується.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, ст.18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов'язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов'язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов'язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов'язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов'язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов'язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 250 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Відповідач сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 25 жовтня 2018 року заборгованість становить 970 грн. 49 коп. Проте, станом на 01 травня 2015 року заборгованість по аліментам становила 8 249 грн. 57 коп. (а.с.113).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є правомірними.

Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст.196 Сімейного кодексу України, предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов'язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

З аналізу цієї норми закону вбачається, що неустойка має нараховуватися за період з часу звернення до суду та обмежується першим днем періоду прострочення.

Згідно з приписами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року справа № 572/1762/15-ц (реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст.196 СК України.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст.196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Zp=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Звертаючись до суду з позовом позивач мотивувала свої вимоги тим, що відповідач допустив порушення у вигляді прострочення сплати аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів, а тому законом передбачено, що вона має право на стягнення неустойки за вказане прострочення. При цьому позивач пред'явила вимогу про стягнення з відповідача пені починаючи з грудня 2011 року по квітень 2015 року включно.

Так за грудень 2011 року розмір аліментів складав 191 грн. 52 коп., з яких 156 грн. 90 коп. сплачено відповідачем лише у липні 2012 року та 34 грн. 72 коп. - у серпні 2012 року.

Кількість днів, за які нараховується пеня за грудень 2011 року за заборгованість в розмірі 156 грн. 90 коп. (з 01 січня 2012 року по 30 червня 2012 року (включно)) складає 182 дні, та за заборгованість в розмірі 34 грн. 72 коп. (з 01 січня 2012 року по 31 липня 2012 року (включно)) складає 213 днів.

Таким чином неустойка за заборгованість по аліментам за грудень 2011 року складає (156 грн. 90 коп. х 1% х 182 дні = 285 грн. 56 коп.) + (34 грн. 72 коп. х 1% х 213 днів = 73 грн. 95 коп. )

Розрахунок неустойки за заборговані аліменти за інші місяці наведений у таблиці.

Місяць Розмір боргу 1%боргу Кіл-ть днів прострочення Розмір пені
Грудень 2011156,901,,56
Грудень 201134,720,347221373,95
Січень 2012122,081,,19
Січень 2012211,522,,59
Лютий 201283,600,836306255,82
Березень 201283,600,836275229,90
Квітень 201258,530,,40
Квітень 201231,670,,37
Травень 201290,200,902548494,30
Червень 2012340,203,,24
Липень 20120
Серпень 20120
Вересень 201293,200,932426397,03
Жовтень 201258,930,,77
Жовтень 2012114,201,142457521,89
Жовтень 2012114,201,142485553,87
Жовтень 201260,970,,18
Листопад 201298,300,983669657,63
Грудень 201259,100,591638377,06
Січень 20130
Лютий 20133633,635792101,77
Березень 201332,830,,91
Березень 2013330,173,9,29
Квітень 20133633,637612762,43
Травень 20133633,637302649,90
Червень 20133633,637002541
Липепь 20133633,636692428,47
Серпень.20133633,636382315,94
Вересень 20133633,636082207,04
Жовтень 20133633,635772094,51
Листопад 20133633,635471985,61
Грудень 20130
Січень 2014385,803,,13
Лютий 20140
Березень 20140
Квітень 2014385,803,,77
Травень 2014385,803,,17
Червень 2014385,803,,43
Липень 2014385,803,,83
Серпень.2014385,803,,23
Вересень 2014385,803,858243937,49
Жовтень 20140
Листопад 2014385,803,858182702,16
Грудень 2014385,803,858151582,56
Січень 2015385,803,858120462,96
Лютий 2015385,803,85892354,94
Березень 2015385,803,85861235,34
Квітень 2015385,803,85831119,60

43022,23 грн.

285,56 + 73,95 + 222,19 + 708,59 + 255,82 + 229,9 + 143,4 + 183,37 + 494,3 + 1762,24 + + 397,03 + 232,77 + 521,89 + 553,87 + 426,18 + 657,63 + 377,06 + 2 101,77 + 179,91 + + 2 509,29 + 2 762,43 + 2 649,9 + 2 541 + 2 428,47 + 2 315,94 + 2 207,04 + 2 094,51 + + 1 985,61 + 1 871,13 + 1 527,77 + 1 408,17 + 1 292,43 + 1 172,83 + 1 053,23 + 937,49 + + 702,16 + 582,56 + 462,96 + 354,94 + 235,34 + 119,6 = 43 022 грн. 23 коп.

Отже, зальний розмір неустойки за період з грудня 2011 року по квітень 2015 року (включно) складає 43 022 грн. 23 коп.

Разом з тим, Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ст.196 СК України. Так, частину першу викладено в такій редакції: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність, а тому ст.196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі.

Оскільки загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі визначені ч.1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 8 249 грн. 57 коп., що не перевищує 100% заборгованості боржника.

Враховуючи те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення цих обставин справи та вимог закону не враховано в достатній мірі, то його рішення згідно з приписами ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає зміні шляхом зменшення розміру неустойки (пені) до стягнення у розмірі 8 249 грн. 57 коп.

При цьому боржник не надав доказів, які можуть свідчити про його тяжкий матеріальний чи сімейний стан, а за таких обставин підстав для зменшення пені не вбачається.

Посилання на відсутність вини у виникненні заборгованості також не можуть бути враховані, оскільки обставин, які б свідчили про те, що несплата аліментів утворилася з незалежних від боржника причин, підчас судового розгляду не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про не вирішення судом першої інстанції питання про надання розстрочки виконання судового рішення, то колегія суддів виходить з наступного.

За правилами ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення рішення.

Суд першої інстанції не надав розстрочення оскаржуваного рішення. Не вбачає підстав для цього і апеляційна інстанція.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру неустойки (пені) з 43 746 грн. 72 коп. на 8 249 грн. 57 коп. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2018 року в частині визначення розміру пені - змінити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 пеню за затримку сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 249 (вісім тисяч двісті сорок дев'ять) грн. 57 коп.

Рішення в частині розподілу судових витрат - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 06 лютого 2019 року