ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м.Харків

Справа № 641/1733/17

Провадження № 22-ц/818/5243/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апелянт Харківська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 червня 2017 року у складі судді Григор`єва Б.П. по справі № 641/1733/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року його визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Разом із позивачем зареєстровані його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 - племінник.

Відповідач у даній квартирі не проживає понад 10 років, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, його особисті речі у квартирі відсутні.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення мотивовано тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад шести місяців, а тому позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивачем не надано до суду Актів про не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі в період понад шести місяців, які мали б бути належним чином посвідчені балансоутримувачем будинку, що є незаінтересованим суб`єктом у даних правовідносинах. Факт не проживання відповідача доводиться позивачем лише показаннями свідків та особистими поясненнями позивача без письмових доказів.

В позовній заяві немає доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним, знаходження його в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи відповідача тощо.

Крім того, Харківська міська рада як балансоутримувач до участі у справі не притягнута.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 03 лютого 2017 року за спірною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - племінник.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не приватизована, житлове приміщення віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

За ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Однак, Харківську міську раду до участі у справі притягнуто не було.

Оскільки власник житла, тобто, Харківська міська рада до участі у справі притягнута не була, то вважати, що інтереси апелянта не зачіпаються і є підстави для закриття провадження - не можна.

Як зазначено в апеляційній скарзі, позивач обгрунтовує свої вимоги виключно поясненнями свідків; інших доказів відсутності позивача та неповажності такої відсутності позивачем не надано.

При цьому в суді апеляційної інстанції відповідач заперечував проти позову.

В квартирі зареєстрована і інша повнолітня особа - ОСОБА_3 , якого до участі у справі також притягнуто не було.

Одночасно колегія не входить в обговорення інших питань щодо проживання чи непроживання відповідача за спірною адресою та поважності причин у разі його відсутності.

Оскільки власника житла- Харківську міську раду, притягнуто до участі не було, а ухвалене рішення зачіпає їх інтереси, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь Харківської міської ради(61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, Ідентифікаційний код юридичної особи 04059243) судовий збір у сумі 1152 грн. 60 коп.( одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко