Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/314/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача та був зареєстрований у вищевказаному будинку з 2003 року, проте фактично не проживає з 2005 року. В 2005 році ОСОБА_2 поїхав до Росії на заробітки, там одружився, створив сім`ю, має власне житло. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації в належному їй будинку, але він відмовляється. Відповідач не несе витрати, пов`язані з утриманням будинку. Факт не проживання відповідача по справі за спірною адресою понад рік без поважних причин підтверджується актом, що посвідчений головою КСН «Яблуневий» від 28.11.2018. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є власником Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права влансоті на нерухоме майно від 06.11.2006.

Відповідно до довідки комітету самоорганізації населення мікрорайону «Яблуневий» від 28.11.2018 № 879 в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з акту опитування сусідів від 28.11.2018 № 391 , ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Враховуючи, що відповідач в будинку не проживає понад дванадцять років, але зареєстрований у ньому і тим самим чинить перешкоди позивачу вільному користуванню та розпорядженню своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживає по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований по АДРЕСА_1 , номер і серія паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутні)про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до пп. 15.5 п.15 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 12.06.2019.

Головуючий: Н. М. Кондрацька