Постанова

Іменем України

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 465/5299/15-ц

провадження № 61-17398св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції у Львівській області, прокуратура Львівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2018 року у складі судді Мартинишин М. О. та постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області) прокуратури Львівської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 січня 2000 року слідчим УБОЗ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 222, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України. Вказану справу передано до суду. Нагляд за досудовим слідством та забезпечення державного обвинувачення в суді у даній кримінальній справі здійснювала прокуратура Львівської області.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2005 року його визнано невинуватим у інкримінованих йому злочинах та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вказана справа переглядалася судами апеляційної та касаційної інстанції, остаточно виправдувальний вирок відносно нього набрав законної сили 01 квітня 2008 року.

Вважає, що обмеження його прав та свобод у період з 25 січня 2000 року до 01 квітня 2008 року, що становить 8 років 2 місяці і 5 днів, через незаконне порушення відносно нього кримінальної справи є безпідставним та неправомірним.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і прокуратури йому заподіяно майнову і моральну шкоду, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 364 854,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 364 854,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, заступник прокурора Львівської області подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга заступника прокурора Львівської області аргументована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір моральної шкоди, оскільки помилково було враховано період часу з моменту порушення кримінальної справи до пред`явлення обвинувачення позивачу у скоєнні злочину з 25 січня 2000 року до 23 червня 2000 року, тобто близько 5 місяців, які позивач під слідством фактично не перебував. Апеляційний суд безпідставно вважав, що вказана помилка не призвела до прийняття незаконного чи необґрунтованого рішення.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ГУ НП у Львівській області, прокуратури Львівської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Витребувано з Франківського районного суду м. Львова зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 січня 2000 року слідчий СПП «ОЗ» СУ УМВСУ у Львівській області Гнідець М. Ф. порушив кримінальну справу відносно посадових осіб ТзОВ «Агрокооп» за фактом шахрайства з фінансовими ресурсами за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 148-5 КК України, а 12 червня 2000 року - кримінальну справу відносно ОСОБА_1 як директора ТзОВ «Агрокооп».

23 червня 2000 року в межах вказаної кримінальної справи позивачу пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 148-5, частиною другою статті 172, частиною другою статті 165 КК України.

Згідно з постановою Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2000 року справу переданодо суду за обвинуваченням позивача у скоєнні злочину, передбаченого частиною другоюстатті 148-5, частиною другою статті 172, частиною другою статті 165 КК України.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2002 року кримінальну справу надіслано прокурору Львівської області для проведення додаткового розслідування.

Відповідно до постанови слідчого від 30 березня 2004року дії позивача перекваліфіковано на частину другу статті 222 , частину другу статті 364 частину другу статті 366 КК України в редакції, чинній на 2001рік.

Постановою від 29 вересня 2004 року кримінальна справа прийнята до провадження Франківського районного суду м. Львова та згідно вироку Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2005року позивача визнано невинуватим за пред`явленим йому обвинуваченням та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Прокуратурою Львівської області 29 грудня 2005року на вказаний вирок суду подано апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 транвя 2006 року залишена без задоволення, а вирок - без змін.

26 червня 2006 року прокуратурою Львівської області вирок оскаржено в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду України від 02 жовтня 2007 року скасовано ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2006 року, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2008року вирок Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2005 року залишено без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області - без задоволення.

ОСОБА_1 з 23 червня 2000 року до 01 квітня 2008 року, тобто 7 років 9 місяців та 9 днів, перебував під слідством і судом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян і завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди здійснюється в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Установивши, що вироком, який набрав законної сили позивач визнаний невинуватим і виправданий за відсутністю у його діях складу злочину, врахувавши фактичні обставини справи, зокрема, тривалість перебування позивача під слідством і судом, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, чим зумовило моральні страждання і переживання, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги проте, що судом першої інстанції помилково враховано період з часу порушення кримінальної справи до пред`явлення обвинувачення позивачу в скоєнні злочину з 25 січня 2000 року до 23 червня 2000 року, тобто близько 5 місяців, які позивач під слідством фактично не перебував, та про безпідставність висновку апеляційного суду,що вказана помилка не призвела до прийняття незаконного чи необґрунтованого рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки незначне перевищення розміру моральної шкоди від мінімально встановленого законом розміру є виправданим, зважаючи на загальний, значний термін перебування під слідством і судом позивача та не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук