Справа №461/1105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Іваника Р.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа Пустомитівський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №3781 від 14 листопада 2017 року.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 14.11.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором №KF41169 від 26.10.2006 року, з урахуванням усіх додатків та додаткових угод, за період з 01 червня 2017 року по 14 листопада 2017 року на загальну суму, еквівалентну 24 768,82 доларів США, що станом на 14.11.2017 року становить 656 075,34 гривень, та 6 500,00 гривень. Вказує, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений, з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки був складений не на самому кредитному договорі, а у вигляді окремого документа, чим порушено Порядок вчинення нотаріальних дій. Також вказує на необгрунтоване завищення суми заборгованості, щодо стягнення якої і був вчинений виконавчий напис.

Під час розгляду справи судом замінено відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» на ПАТ «ТАСКОМБАНК» в порядку правонаступництва.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ПАТ «ТАСКОМБАНК» в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась. Подала до суду відзив, в якому зазначила, що під час вчинення виконавчого напису діяла у порядку, передбаченому чинним законодавством. Просила відмовити у позові та розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовим повідомленнями. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26.10.2006 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № КF41169, із наступними змінами та доповненнями до кредитного договору. Згідно умов даного Кредитного договору, банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів 00 центів з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 жовтня 2021 року /а.с.71-73/.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КF41169 між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 26.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, предметом якого є нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Шухевича, будинок 47. Згідно умов договору іпотеки, у випадку невиконання позивачем своїх зобов?язань перед банком, передбачалося звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У зв'язку із порушенням позичальником зобов'язання по виплаті кредиту, передбаченого п.п. 5.2, 6.2 кредитного договору №КР41169 від 26.10.2006 року, позивачу було скеровано вимогу у якій останнього повідомлено, що кредитор має право вимагати від позивальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

14.11.2017 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про видачу виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 14.11.2017 року становить 24 768,82 доларів США, що станом на 14.11.2017 року еквівалентно 656 075,34 гривень.

Так, 14.11.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором №KF41169 від 26.10.2006 року, з урахуванням усіх додатків та додаткових угод, за період з 01 червня 2017 року по 14 листопада 2017 року на загальну суму, еквівалентну 24 768,82 доларів США, що станом на 14.11.2017 року становить 656 075,34 гривень та 6 500,00 гривень /а.с.12/.

На підставі виконавчого напису від 14.11.2017 року постановою державного виконавця Пустомитівського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ВП №55397351 від 21.12.2017 року відкрито виконавче провадження /а.с.13/.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року, правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обгрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Водночас, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позовних вимог щодо останньої слід відмовити.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, постанова у справі № 756/7916/15-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від стягувача всі необхідні для вчинення виконавчого напису документи, в тому числі розрахунок загальної заборгованості станом на 14 листопада 2017 року /а.с. 69/.

Згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України у справі №6-27цс15 від 04.03.2015 року та №6-141цс14 від 11.03.2015 року, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Водночас, посилання позивача на те, що на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ВіЕс Банк» про припинення договору поруки не може слугувати належним доказом наявності спору щодо заборгованості на момент видачі виконавчого напису, оскільки такий був виданий ще до відкриття провадження у даній справі, а отже у з дотриманням вимог ст.87 ЗУ «Про Нотаріат».

У Постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Разом з цим, суд не бере до уваги покликання позивача на невідповідність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі реальній сумі, оскільки з розрахунку заборгованості наданого нотаріусу при вчиненні виконавчого напису вбачається, що відсотки нараховувались у розмірі, передбаченому договорі. При цьому, в судовому засіданні не встановлено, що такі відсотки були нараховані банком вже після предявлення вимоги до позивальника про дострокове повернення кредиту.

Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що стягувачем для вчинення виконавчого напису були надані всі документи, зазначені в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Докази оспорення безспірності вказаних вимог на момент вчинення виконавчого напису, позивачем суду подано не було, як і не було подано доказів на спростування суми заборгованості за час розгляду даної справи. Доводи позивача з даного питання фактично ґрунтуються на його припущеннях, однак не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд враховує ту обставину, що позивач як сторона договору мав доступ до усіх документів, які укладались сторонами (договорів та додаткових угод до них), а також міг надати суду документи стосовно дій спрямованих на погашення наявної заборгованості (квитанції, чеки тощо). З цих же мотивів, з урахуванням положень ст.109 ЦПК України, суд не може визнати факт невідповідності розміру заборгованості боржника, визначеної у виконавчому написі.

Таким чином, встановивши, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачем згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, такий слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа Пустомитівський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2019 року.