печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Рябцовій Ю.О.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Куценка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

25.07.2018 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та просить, згідно вимог якого останній просить:

1. Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість за договорами банківського вкладу № SAMDN0366 від 06.09.2012 року, № SAMDN6604 від 06.03.2013 року, № SAMDN9434 від 07.08.2013 року, № SAMDN9511 від 07.08.2013 року, № SAMDN8936 від 27.08.2013 року, а також за договорами, на підставі яких були внесені вклади на рахунки № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 436 163,23 доларів США, що станом на 10.07.2018 року становить 11 444 923,16 грн., з яких сума вкладів - 296 767,21 доларів США, сума процентів - 139 396,02 доларів США.

2. Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) три проценти річних, нарахованих на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 19 757,76 грн.

3. Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пеню, нараховану на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 19 757,76 грн.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що між сторонами укладено договори банківського вкладу, на виконання умов яких позивачем було передано, а відповідачем прийнято грошові кошти та відкрито банківські рахунки метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачі коштів. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили позивача звернутися із позовом до суду.

Ухвалою судді від 30.07.2018 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.10.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просить застосувати наведені відповідачем у відзиві доводи, пояснення та розрахунки при ухваленні судового рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою позицію представник відповідача вказує, що згідно з п.5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк» були зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Рішенням Центрального Банку Російської Федерації ( надалі Банк Росії) № РН-33/І від 21.04.2014 р. також було припинено з 21.04.2014 р. діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк» .

Наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - Філії « Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, представник відповідача зазначив, що з травня 2014 року окупаційною владою було фактично було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» , що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії « Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ( приміщень банку, банкоматів , терміналів, транспортних засобів тощо) у зв`язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи , не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях , платіжних документів , документів каси , готівки .

Також, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних доказів укладання угоди з банком та внесення коштів на депозитний рахунок.

Щодо нарахування позивачем 3% пені, відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" просить суд застосувати Постанову Верховного Суду від 21.02.2018р у справі №759/13827/15-ц (касаційне провадження №61-5543св18), з урахуванням прийнятої ухвали від 31.07.2018р, в частині необхідності здійснення вірного розрахунку пені та застосування наведеної Верховним Судом формули пені при розгляді справи та ухваленні судового рішення.

19.10.2018 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, вказуючи, що відповідач не спростував твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог. Вказуючи, що договори банківського вкладу позивача були укладені не з філією "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а з ПАТ КБ "ПриватБанк", яке є юридичною особою і повинно відповідати за своїми зобов`язаннями.

Доводи відповідача щодо відсутності можливості перевірити інформацію щодо наведених депозитних договорів, не є переконливими. В свою чергу представник зазначає, що у позивача є в наявності оригінали договорів банківського владу, довідки ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтські виписки по договорам, які будуть надані для огляду в судовому засіданні, копії яких долучені до матеріалів справи та свідчать про укладання договорів банківського вкладу та внесення і наявність коштів на рахунках позивача.

Представник позивача вказує, що загальний розмір пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення складає 19 757,76 грн., яка передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пеня нарахована позивачем з дня, наступного за днем розірвання договорів банківського вкладу, до дня звернення до суду, та на підставі вказаних правових підстав підлягає стягненню з відповідача.

24.10.2018 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та витребувано у відповідача засвідчені копії договорів банківського вкладу на ім`я ОСОБА_2 ; інформацію про рух коштів на депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 ; інформацію про ставки процентів за вкладом «Стандарт на 12 місяців».

В даному випадку слід зауважити, що вказана ухвала суду залишена без виконання відповідачем, без будь-яких на те пояснень.

10.07.2019 відповідно до розпорядження № 632 від 10.07.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Бортницької В.В. та недопущенням порушення строку розгляду справ.

13.07.2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено підготовче засідання.

24.09.2019 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з урахуванням доводів викладених у відповіді на відзив.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що стороною позивача не доведено факт існування між сторонами договірних відносин, які являються предметом судового розгляду.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту):

1) договір № SAMDN0366 від 06.09.2012 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 49 999,99 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_9, рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_11, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 06.09.2013 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

2) договір № SAMDN6604 від 06.03.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 12 075,74 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_10, рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_12, ставка - 9,75% річних, строк 365 днів по 06.03.2014 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

3) договір № SAMDN9434 від 07.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 50 000,00 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_13, рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_13, ставка - 8,5% річних, строк 366 днів по 07.08.2014 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

4) договір № SAMDN9511 від 07.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 12 728,65 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_14, рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_14, ставка - 8,5% річних, строк 366 днів по 07.08.2014 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

5) договір № SAMDN8936 від 27.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 40 004,07 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_15, рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_15, ставка - 8% річних, строк 366 днів по 27.08.2014 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць.

На виконання умов наведених договорів позивач вніс на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в доларах США в сумах, зазначених у таких договорах, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язалося виплатити позивачеві суми вкладів та процентів за ними на умовах та у порядку, встановлених договорами.

Укладення наведених договорів та внесення грошових коштів на відповідні рахунки підтверджуються договорами банківського вкладу (депозиту) між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та довідками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408 (станом на 03.02.2014 року) та від 01.10.2013 року № 907386 (станом на 01.10.2013 року) про залишки на вкладних валютних рахунках.

Крім того, між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені договори банківського вкладу (депозиту), за умовами яких позивач вніс на депозитні рахунки у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 грошові кошти в доларах США, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язалося виплатити позивачеві суми вкладів та нараховані проценти. Згідно заяв на оформлення складу «Стандарт на 12 місяців» позивачем було внесено грошові кошти:

- Заява № SAMDN6808 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 04.02.2013 року - 49 999,00 дол. США;

- Заява № SAMDN6581 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 04.03.2013 року - 49 999,99 дол. США;

- Заява № SAMDN6798 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 04.03.2013 року - 31 959,77 дол. США.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408, станом на 03.02.2014 року на наведених рахунках у позивача були наявні наступні суми грошових коштів:

- депозитний рахунок № НОМЕР_6 - 50 423,65 дол. США;

- депозитний рахунок № НОМЕР_4 - 52 043,48 дол. США;

- депозитний рахунок № НОМЕР_5 33 265,96 дол. США.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зі змісту договору банківського вкладу року вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок.

Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Укладення наведених договорів та внесення грошових коштів на відповідні рахунки підтверджуються довідками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408 (станом на 03.02.2014 року) та від 01.10.2013 року № 907386 (станом на 01.10.2013 року), якими банк підтверджує наявність у ОСОБА_2 наведених депозитних рахунків із відповідними сумами грошових коштів на них.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення сторонами договорів банківського вкладу, оскільки підтверджено факт внесення грошових сум на вкладні (депозитні) рахунки позивачем, а також дотриманні вимоги, передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів, враховуючи, що доказів які б могли це спростувати відповідачем суду не надано.

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача/повернення банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження.

Верховний Суд України у своїх постановах від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16; від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15; від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16; від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16; від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16, дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад.

Слід звернути увагу на те, що правова позиція Верховного Суду України, викладена у зазначених постановах підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 753/2454/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 761/24140/15-ц; від 04 квітня 2018 року у справі № 367/7401/14-ц; від 28 березня 2018 року у справі № 754/931/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 201/17457/15-ц; від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц; від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц; у Постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц; від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц; від 05 грудня 2018 року у справі № 369/8423/16-ц; від 06 грудня 2018 року у справі № 235/6674/16-ц.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц не лише послався на правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, а й окремо зазначив, що: «підстав відступити від цього правового висновку Верховний Суд не встановив».

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року зазначив, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тому посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц, провадження №61-5543св18, суд до уваги не бере.

При вирішенні спору, суд виходить із переконання, що у разі задоволення позовних вимог, за ч. 5. ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у запропонованому відповідачем обсязі та з використанням запропонованої методології, буде зведена на ні стимулююча функція пені, для добросовісного виконання банком зобов`язань перед його клієнтами в подальшому, тому що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги з своєї незаконної поведінки. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Під час судового розгляду встановлено, що керуючись пунктом 9 наведених вище договорів 18.05.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), зокрема, договорів № SAMDN0366 від 06.09.2012 року, № SAMDN6604 від 06.03.2013 року, № SAMDN9434 від 07.08.2013 року, № SAMDN9511 від 07.08.2013 року та № SAMDN8936 від 27.08.2013 року, а також просив повернути суми вкладів за наведеними договорами у відповідній іноземній валюті та виплатити проценти, нараховані на такі суми вкладів від дня, наступного за днем надходження сум вкладів у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові, шляхом видачі позивачу грошових коштів в касі банку або шляхом перерахування таких коштів на його рахунок № НОМЕР_7 в АТ ОТП Банк, МФО 300528.

Того ж дня, 18.05.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із листом, в якому просив надати виписки по всім вищевказаним договорам за період з дати укладання і по теперішній час.

Відповідно, з 22.05.2018 року (через два банківські дні з моменту повідомлення позивачем про розірвання договорів) наведені договори вважаються розірваними і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язане було виплатити позивачеві суми вкладів із нарахованими на них процентами.

06.07.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 та № НОМЕР_5 , на які позивачем були внесені суми вкладів у доларах США, а також просив повернути суми наведених вкладів у відповідній іноземній валюті та виплатити проценти, нараховані на такі суми вкладів від дня, наступного за днем надходження сум вкладів у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові, шляхом видачі позивачу грошових коштів в касі банку або шляхом перерахування таких коштів на його рахунок № НОМЕР_7 в АТ ОТП Банк, МФО 300528.

Також 06.07.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із листом, в якому просив надати засвідчені банком копії договорів банківського вкладу (депозиту), на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 та № НОМЕР_5 , а також надати виписки по таким рахункам за період з дати укладання депозитних договорів по теперішній час.

Відповідно, з 10.07.2018 року (через два банківські дні з моменту повідомлення позивачем про розірвання договорів) наведені договори вважаються розірваними і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язане було виплатити позивачеві суми вкладів із нарахованими на них процентами.

Внаслідок розірвання позивачем договорів банківського вкладу (депозиту) шляхом звернення до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із відповідними заявами договори банківського вкладу (депозиту) припинили дію, а підстави, на якій грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках позивача, були набуті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відпали і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на сьогоднішній день утримує майно позивача (грошові кошти) без достатньої правової підстави, а отже в силу вимог статті 1212 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути такі грошові кошти та сплатити проценти за користування ними.

В силу умов пунктів 2, 3 наведених вище договорів та статей 1058, 1061 Цивільного кодексу України ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» окрім самої суми вкладів зобов`язаний виплатити позивачеві нараховані на них проценти.

Суми процентів за наведеними вище договорами банківського вкладу (депозиту), нараховані від дня, наступного за днем надходження вкладів у банк, до дня розірвання договорів банківського вкладу, становлять:

1) за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 22 808,85 дол. США;

2) за договором № SAMDN6604 від 06.03.2013 року - 6 132,47 дол. США;

3) за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 20 276,80 дол. США;

4) за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 5 161,93 дол. США;

5) за договором № SAMDN8936 від 27.08.2013 року - 15 138,82 дол. США.

Щодо процентів за договорами банківського вкладу, на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 та № НОМЕР_5 , на які позивачем були внесені суми вкладів у доларах США, необхідно зазначити, що наведені договори у позивача не збереглися, їхні копії або виписки за наведеними рахунками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу суду витребувані документи не надано. В заявах на оформлення вкладів зазначена процентна ставка, отже розрахунок проводився відповідно до цих ставок.

Відповідно, розмір процентів за договорами банківського вкладу, на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 та № НОМЕР_5 , нараховані від дня, наступного за днем оформлення позивачем заяв на оформлення вкладів (05.02.2013 року та 05.03.2013 року), до дня розірвання договорів банківського вкладу, становить:

1) за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_6 , - 27 139,16 дол. США;

2) за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_4 , - 26 072,54 дол. США;

3) за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_5 , - 16 665,45 дол. США.

Окрім іншого, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкціями (неустойкою, штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нараховуються незалежно від вини боржника.

Проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК).

Як наслідок дані правові норми вказують, що окрім виконання своїх грошових зобов`язань за договорами банківського вкладу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в якості міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто з дня, наступного за днем розірвання наведених вище договорів банківського вкладу, до дня фактичної виплати суми банківських вкладів (депозитів) та нарахованих за ними процентів.

Так, суд погоджується з розрахунком станом на дату звернення з позовною заявою три процентів річних, нараховані на суми вкладів та нарахованих за ними процентів, становлять:

1) за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 7 851,39 грн.;

2) за договором № SAMDN6604 від 06.03.2013 року - 1 963,49 грн.;

3) за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 7 578,34 грн.;

4) за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 1 929,24 грн.;

5) за договором № SAMDN8936 від 27.08.2013 року - 5 946,37 грн.;

6) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_6 , - 166,36 грн.;

7) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_4 , - 164,07 грн.;

8) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_5 , - 104,87 грн.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня є особливим видом відповідальності (санкцією) за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Закон України «Про захист прав споживачів», як наведено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 201/17457/15-ц.

В даному випадку суд погоджується, що станом на дату звернення з позовною заявою розмір пені, нарахованої на суми вкладів та нарахованих за ними процентів на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня, наступного за днем розірвання наведених вище договорів банківського вкладу, становить:

1) за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 7 851,39 грн.;

2) за договором № SAMDN6604 від 06.03.2013 року - 1 963,49 грн.;

3) за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 7 578,34 грн.;

4) за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 1 929,24 грн.;

5) за договором № SAMDN8936 від 27.08.2013 року - 5 946,37 грн.;

6) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_6 , - 166,36 грн.;

7) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_4 , - 164,07 грн.;

8) за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_5 , - 104,87 грн.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані відповідачем, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при поданні позову звільнений від його сплати.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що з ПАТ КБ «Приватбанк» () слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог на користь Держави України у розмірі 9 605, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 43-44, 49, 76-83, 133, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 610, 714 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість за договорами банківського вкладу № SAMDN0366 від 06.09.2012 року, № SAMDN6604 від 06.03.2013 року, № SAMDN9434 від 07.08.2013 року, № SAMDN9511 від 07.08.2013 року, № SAMDN8936 від 27.08.2013 року, а також за договорами, на підставі яких були внесені вклади на рахунки № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 , в загальному розмірі 436 163,23 доларів США, що станом на 10.07.2018 року становить 11 444 923,16 грн., з яких сума вкладів - 296 767,21 доларів США, сума процентів - 139 396 (сто тридцять дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) 02 доларів США.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) три проценти річних, нарахованих на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 19 757 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) 76 грн.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пеню, нараховану на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 19 757 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) 76 грн.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, код в ) на користь Держави України судовий збір у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн.

Позивач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса реєстрації юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для кореспонденції: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Т.Г. Ільєва