Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 556/1395/16-ц

провадження № 61-17161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідачі: Берестівська сільська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа - Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Берестівської сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, про визнання недійсним та скасування рішення Берестівської сільської ради № 608 від 10 липня 2015 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Позов мотивовано тим, що земельна ділянка передана ОСОБА_2 не була вільною і не відносилась до земель запасу сільської ради, оскільки рішенням Берестівської сільської ради № 3 від 21 березня 1997 року вказана ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства передана у власність батька позивача ОСОБА_4 . З урахуванням викладеного, просив скасувати рішення Берестівської сільської ради та державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Берестівської сільської ради № 608 від 10 липня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність» про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий № :02:001:0143.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення вимог чинного законодавства. Зокрема, що виділена ОСОБА_2 земельна ділянка не була вільною, оскільки раніше була виділена батьку позивача ОСОБА_4 та мала інше цільове призначення, а ОСОБА_3 як спадкоємець ОСОБА_4 набув право на реєстрацію права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,48 га і вказане право позивача є необмеженим у часі і він не втратив права на реєстрацію за собою права власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2016 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Берестівської сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа - реєстраційна служба Володимирецьке районне управління юстиції про скасування рішення Берестівської сільської ради № 608 від 10 липня 2015 року, скасування за ОСОБА_2 державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 606,11 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги не доведено. Відповідачу ОСОБА_2 оскарженим рішенням сільської ради була виділена вільна земельна ділянка та відповідно обґрунтовано змінено її цільове призначення, а тому підстав для визнання цього рішення незаконним та скасовування його та державної реєстрації земельної ділянки, у суду першої інстанції не було.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Володимирецького районного суду від 03 листопада 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 отримав рішення Берестівської сільської ради № 459 на розробку проекту землеустрою 27 листопада 2014 року, швидко виготовив проектну документацію, внаслідок чого зареєстрував право приватної власності першим. Після розроблення документації на землю виявилася накладка 0,0883 га, тому він не зміг зареєструвати своє право власності. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги лист від 16 лютого 2016 року № 105, яким Берестівська сільська рада визнала, що ОСОБА_2 була надана земельна ділянка за рахунок земельної ділянки його батька ОСОБА_4 .

Аргументи учасників справи

У травні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишити без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 556/1395/16-ц.

У травні 2017 року матеріали цивільної справи № 556/1395/16-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

07 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що рішенням Берестівської сільської ради № 3 від 21 березня 1997 року передано у власність батьку ОСОБА_3 - ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,48 га в межах населеного пункту і це рішення прийнято у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_3 прийняв спадщину в порядку, встановленому ЦК України 1963 року, оскільки на час смерті свого батька проживав разом з ним в АДРЕСА_1.

10 липня 2015 року рішенням Берестівської сільської ради № 608 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

13 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку в АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:001:0143.

Положеннями статей 6, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га.

Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про те, що право власності у ОСОБА_4 на земельну ділянку не виникло та не могло бути успадковано, не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведено, відповідачу була надана вільна земельна ділянка.

Але суд не звернув уваги та не дав належної оцінки змісту листа Берестівської сільської ради № 105 від 16 лютого 2016 року, з якого виходить, що частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка передана у власність ОСОБА_2 знаходиться на земельній ділянці, яка передана у власність ОСОБА_4 та успадкована ОСОБА_3 .

Крім того, вказуючи, що ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд, в порушення приписів цивільного процесуального законодавства, не сприяв здійсненню позивачем його прав та не роз`яснив ОСОБА_3 , що належним та допустимим доказом, який спростовує позовні вимоги є саме висновок судової експертизи, надання якого потребує наявність спеціальних знань щодо фактичного накладення (ненакладення) земельних ділянок.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду постановлено з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, рішення апеляційного суду скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 рокускасувати.

Передати справу № 556/1395/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 рокувтрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є.В. Краснощоков