Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 504/4339/15-ц

провадження № 61-35832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у складі судді Вінської Н. В. від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., Комлевої О. С., від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2015 року на 25 (+300 м) км автодороги Южний - Одеса трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю ОСОБА_1 , який керував належним ОСОБА_2 автомобілем марки МАЗДА 626, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , який керував належним ОСОБА_3 автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Вказана ДТП трапилась у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 .

Працівники Державної автомобільної інспекції оформили схему ДТП, відібрали пояснення від учасників та передали матеріали з приводу правопорушення слідчого відділу Комінтернівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Внаслідок ДТП було ушкоджено здоров`я позивачів, у зв`язку з чим вони вимушені були звертатися за медичною допомогою до медичної установи, а належному їм автомобілю спричинені механічні пошкодження.

За таких обставин позивачі просили суд стягнути з відповідачів на свою користь спричинену їм моральну шкоду у розмірі 30 000 грн та майнову шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі, підтвердженому експертним автотоварознавчим дослідженням - 50 540 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачі не довели наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеної ДТП, не надавши при цьому доказів притягнення останнього до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв'язку із цією пригодою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджена вина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП. Матеріали кримінальної справи свідчать, що ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, не справився з керуванням автомобіля і скоїв ДТП.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 липня 2015 року на 25 (+300 м) км автодороги Южний - Одеса трапилась ДТП за участю ОСОБА_1 , який керував належним ОСОБА_2 автомобілем марки МАЗДА 626, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , який керував належним ОСОБА_3 автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою слідчого Комінтернівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області від 20 листопада 2015 року у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення закрите кримінальне провадження від 17 липня 2015 року, відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, за фактом ДТП за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_1

До адміністративної відповідальності за вказану ДТП ОСОБА_4 не притягався.

Суд апеляційної інстанції, задовольнивши клопотання ОСОБА_1 , призначив по справі автотехнічну експертизу з метою встановлення дій водіїв, які стали причиною зіткнення під час вказаної ДТП.

Відповідно до висновку судового експерта Одеського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 131-А від 27 червня 2017 року провести дослідження не є можливим у зв`язку з недостатністю наданих йому матеріалів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі повторної експертизи у зв'язку із відсутністю доказів істотного порушення процесуальних норм, які регламентують призначення і проведення експертизи.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог статті 11 ЦПК України 2004 року, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно із частиною третьою статті 10, частиною другої статті 59, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень статей 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Згідно із частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої, третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що позивачі не довели, що майнова шкода у зв'язку з механічним пошкодженням автомобіля та моральна шкода у зв'язку із ДТП завдана з вини відповідача, зокрема не довели наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеної ДТП, не надавши при цьому доказів притягнення останнього до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв`язку із цією пригодою.

Такий висновок судів є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Перевіряючи доводи позивачів щодо вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеної ДТП, суди першої та апеляційної інстанції дослідили матеріали кримінального провадження, зокрема: пояснення учасників ДТП, протоколи огляду місця пригоди та транспортних засобів, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи, постанову про закриття кримінального провадження, та надали їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку щодо відсутності будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність вини у діях водія ОСОБА_4 , а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи касаційної скарги про наявність у матеріалах справи доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеної ДТП є безпідставними, оскільки перебування ОСОБА_4 в момент ДТП в стані алкогольного сп'яніння не є доказом порушення ним Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з ДТП.

Разом із тим суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що судами не взято до уваги висновок експерта № 131-А від 27 червня 2017 року, оскільки вказаний висновок не є доказом вини відповідача у ДТП.

Так, у вказаному висновку судовий експерт дає відповідь, як саме повинні були діяти водії ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до Правил дорожнього руху України в даній дорожній ситуації для уникнення зіткнення. Однак експерт констатує відсутність можливості провести дослідження і дати відповідь на поставлені судом питання щодо того, які дії водіїв стали причиною зіткнення транспортних засобів, чи мали водії можливість уникнути зіткнення і чи відповідали дії водіїв Правилам дорожнього руху України (а.с. 174-178).

Суд відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права, які унеможливили надання позивачами доказів вини відповідача у ДТП.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі не ставили перед судом першої інстанції питання проведення автотехнічної експертизи, а відповідне клопотання судом апеляційної інстанції було задоволене (а.с. 146-147).

Вирішуючи клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення повторної експертизи, суд апеляційної інстанції правильно встановив відсутність передбачених статтею 150 ЦПК України 2004 року підстав для її проведення, про що постановив мотивовану ухвалу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара