Справа № 455/850/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" січня 2019 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Пташинського І.А.,

при секретарі Терлецькій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

встановив:

16 липня 2017 року ТОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулось до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи тим, що ОСОБА_1 було прийнято до Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Перебуваючи у трудових відносинах з підприємством, відповідач неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикову картку ТзОВ «ВогРітейл» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.

Під час виконання перевезення на автопоїзді 22189КА/АА5431ХХ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №366031 від 10.02.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 470 літрів палива. ОСОБА_1 було придбано 645 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 180 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 790 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих ОСОБА_1, витрата палива склала 935 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 145 літрів дизельного палива на загальну суму 2392,04 грн. (470+645-790- 180=145). Крім цього, ОСОБА_1 при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що кількість придбаного палива не повинна перевищувати обєму всіх паливних баків автомобіля. У разі розрахункового перевищення заправки водій зобовязаний відшкодувати вартість палива, що дорівнює ціні на паливо під час розрахункової заправки, помножена на кількість літрів, що перевищує обєм баків. При заправці 19.02.2016р. кількість палива в баках перевищила реальний обєм баків автомобіля - 705 літрів при обємі 600 літрів, що завдало збитків в розмірі 1242,03грн., при заправці 22.02.2016р. кількістьпалива в баках перевищила реальний обєм баків автомобіля - 752 літри при обємі 600 літрів, що завдало збитків в розмірі 2004,69грн. Загалом збитки, завдані ОСОБА_1 при виконанні даного перевезення склали 5638,76 грн. (2392,04+1242,03+2004,69).

Під час виконання перевезення на автопоїзді 22189КА/АА5431ХХ за маршрутом Україна- Молдова-Україна згідно подорожнього листа №597174 від 26.02.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 180 літрів палива. ОСОБА_1 було придбано 1635 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 586 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 1062 літри палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих ОСОБА_1, витрата палива склала 1229 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 167 літрів дизельного палива на загальну суму 2924,50 грн. (180+1635-1062- 556=167). Крім цього, ОСОБА_1 при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що кількість придбаного палива не повинна перевищувати об»єму всіх паливних баків автомобіля. У разі розрахункового перевищення заправки водій зобов»язаний відшкодувати вартість палива, що дорівнює ціні на паливо під час розрахункової заправки, помножена на кількість літрів, що перевищує об»єм баків. При заправці 02.03.2016р. кількість палива в баках перевищила реальний об»єм баків автомобіля - 696 літрів при об»ємі 600 літрів, що завдало збитків в розмірі 1148,92грн., при заправці 10.03.2016р. кількість палива в баках перевищила реальний об»єм баків автомобіля - 687 літрів при об»ємі 600 літрів, що завдало збитків в розмірі 998,15грн. Загалом збитки, завдані ОСОБА_1 при виконанні даного перевезення склали 5071,57 грн. (2924,50+1148,92+998,15).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3128ТС/АА5472ХХ за маршрутом Україна- Італія-Україна згідно подорожнього листа №597361 від 06.04.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 229 літрів палива. ОСОБА_1 було придбано 2288 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 261 літр. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2120 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих ОСОБА_1, витрата палива склала 2256 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 136 літрів дизельного палива на загальну суму 2727,51 грн. (229+2288-2120- 261 = 136).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3128ТС/АА5472ХХ за маршрутом Україна- Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №597396 від 10.05.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 261 літр палива. ОСОБА_1 було придбано 1884 літри дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 135 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 1903 літри палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих ОСОБА_1, витрата палива склала 2010 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 106 літрів дизельного палива на загальну суму 2234,60 грн. (261+1884-1903- 135=106).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3128ТС/АА5472ХХ за маршрутом Україна- Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №641065 від 30.05.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 135 літрів палива. ОСОБА_1 було придбано 3926 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 717 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 3331 літр палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих ОСОБА_1, витрата палива склала 3344 літри. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 13 літрів дизельного палива на загальну суму 269,30 грн. (135+3926-3331- 717=13).

Загальна сума збитків, завдана ОСОБА_1 позивачу перевитратою палива становить 15941,74 грн.

У період з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року на службові відрядження в межах України та за кордоном відповідача було забезпечено грошовими коштами у розмірі 5900,00 грн. шляхом перерахування грошової суми на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжної картки, користувачем якої був ОСОБА_1 Про використання коштів на відрядження складено авансовий звіт №0/1 248 від 14.07.2016 року на загальну суму 900,00 грн. В рахунок погашення заборгованості відповідачем в касу підприємства внесено 4183,08 грн.Проте, на суму наданих на відрядження коштів у розмірі 816,92 грн. відповідач звіт не надав.

Оскільки, ОСОБА_1 не повернуто ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суми надміру сплачених коштів у встановлені законодавством терміни, з нього на підставі п.167.1ст.167 Податкового кодексу Українистягнуто податок на доходи фізичних осіб в розмірі 179,32 грн. Цю суму податку позивач перерахував в дохід держави.

Наказом Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №97-кф від 08.08.2016 року відповідач був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин. На дату подання позовної заяви відповідачем зазначені суми збитків не відшкодовані.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суму збитків, завданихперевитратою палива в розмірі 15941,74 грн.; залишок коштів понад суму,витрачену згідно зі звітом про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 816,92 грн. та суму податку в розмірі 179,32 грн., а всього 16937,98 грн., судові витрати в розмірі 1600 грн.

У судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Оскільки в судове засідання не зявився відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, тому суд на підставі ст. ст. 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановити заочне рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 вересня 2017 р. відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Розпорядженням голови Старосамбірського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2018 р., вищевказану цивільну справу передано із Старосамбірського районного суду Львівської області на розгляд найбільш територіально наближеного суду до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Згідно п.9) р.ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (редакція з 15.12.2017 р.,змінено Законом № 2147-VIII від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 р. прийнято до розгляду та призначено до розгляду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Відповідно до ч.2ст.130 КЗпП України, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно ізст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації, передбаченіст.134 КЗпП України.

Уст.138 КЗпП Українивстановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихстаттею 130 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п.3постанови №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»вказав на те, що суд у кожномувипадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивногозясування обставин, від яких згідно зі статтями130,135-3,137 КЗпП Українизалежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

За змістом ч.1ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в період з 20.11.2015 року по 25.07.2016 року працював в ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в колоні автомобільній №2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажних автомобілях всіх марок, та, як зазначено в наказі про прийняття на роботу №135-кф від 19.11.2015 року (а.с.8), був прийнятий на роботу з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу. Згідно з наказом №97-кф від 08.08.2016 рокузвільнений з роботи з 25.07.2016 р.за прогул без поважних причин згідно п.4ст.40 КЗпП України(а.с.9).

За період з 10 лютого 2016 р. по 30 травня 2016 року відповідач направлявся у відрядження як водій автопоїзда у межах території України та за кордон.

Як доказ цього позивачем долучено до позовної заяви копії подорожніх листів (а.с.10,13,17,21,26).

Відповідно дост.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1267цс16 за позовом ТОВ «Орлан-Транс-Груп», суди при вирішенні подібних справ повинні встановити наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обовязковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива.

Як було встановлено раніше, відповідач здійснював перевезення згідно подорожніх листів від 10.02.2016 року за маршрутом по Україні, від 26.02.2016 року за маршрутом Україна-Молдова-Україна, від 06.04.2016 року за маршрутом Україна-Італія-Україна, від 10.05.2016 року за маршрутом Україна-Німеччина-Україна, від 30.05.2016 року за маршрутом Україна-Німеччина-Україна.

Про використання коштів на відрядження ОСОБА_1 позивачем складено авансовий звіт №1/1 248 від 14.07.2016 року на загальну суму 900,00 грн., який відповідачем не підписаний.Із даного звіту відомо, що сума неповернутих коштів становить 816,92 грн., а сума податку 179,32 грн.

Позов був направлений до суду позивачем 16.07.2017 року, що засвідчує штамп поштового відділення.

Як роз'яснено у п. 20 постанови ППВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Суд прийшов до висновку, що днем виявлення шкоди у даній справі є дата, зазначена у досліджених вище подорожніх листах та авансовому звіті.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача коштів за перевитрати пального на суму 15941,74 грн., які визначені у розрахунках до подорожніх листів, та вимоги про стягнення неповернутих коштів та суми податку, вказані в авансовому звіті №1/1 248 від 14.07.2016 року, подано позивачем поза межами строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпП України.

Відповідно до п.6ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані з зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Договір про повну матеріальну відповідальність із водієм ОСОБА_1 не укладався, будь-яких інших функцій крім водіння автомобіля відповідач не виконував. Належних і допустимих доказів того, що між ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та працівником ОСОБА_1 був укладений такий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, суду надано не було.

Суд також звертає увагу на те, що істотною (визначальною) і не врахованою позивачем обставиною є те, що він робив розрахунок перевитрати палива виходячи лише з базової лінійної норми витрати палива, передбаченої технічними характеристиками для транспортного засобу на 100 км пробігу, без урахування системи нормативів і коригуючих коефіцієнтів роботи транспортного засобу відповідно до кліматичних, дорожніх, віку транспортного засобу та інших умов його експлуатації, передбачених чинними Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затвердженихнаказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 р. №43, на підставі яких і було видано наказ №45 від 11.08.2010 р. Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про затвердження тимчасових базових лінійних витрат палива, як вбачається з позовної заяви (а.с.28).

Згідно з Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затвердженихнаказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. № 43, нормування витрат паливаце встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказами №45 від 11.08.2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм палива» та № 29 від 08.06.2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання» (а.с.33), на які посилається позивач в своєму позові.

Позивачем було надано до суду на підтвердження своїх позовних вимог в якості доказів, що підтверджують факт заподіяння збитків відповідачем ОСОБА_1 копії подорожних листів та розрахунки до них, які були оглянуті в судовому засіданні.

Подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати, пов'язані із здійсненням перевезень, і як первинний бухгалтерський документ застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі списання витраченого палива і мастильних матеріалів.

Надані суду копії вказаних подорожніх листів вантажного автомобіля складені у формі, затвердженійнаказом Міністерства транспорту України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року №488/346. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013 року № 1005/1454.

Вказані недоліки, відсутність підписів бухгалтера та відомостей про те, чи застосовано дані подорожні листи, як первинні бухгалтерські документи для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, викликають сумнів у тому, що вказані документи первинного обліку та викладена в них інформація є достовірними.

Крім того, жоден із представлених відповідачем розрахунків перевитрат пального відповідачем (а.с.11, 14-15, 18-19, 22-24,27), не доведений до відома відповідача та ним не підписаний.

Тому, суд вважає дані докази недопустимими та не приймає до уваги як докази, що підтверджують факт перевитрат пального водієм ОСОБА_1

Крім того, доказів того, що відповідач притягувався до дисциплінарної чи матеріальної відповідальності за вищевказані допущені порушення, позивачем суду не надано.

Дійсні причини перевитрат палива під час здійснення ОСОБА_1 транспортних перевезень (самовільне відхилення відповідача від маршрутів чи несправність відповідної системи транспортного засобу) позивачем не доведені, тому вина відповідача у заподіянні шкоди у розмірі 15941,74 грн. судом не встановлена.

Відповідно до положеньч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у неповерненні невикористаних коштів, наданих на відрядження в межах України та за кордон у сумі 816,92 грн.є не додоведеною, оскільки позивачем не представлено суду жодних допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження використання ОСОБА_1 платіжної картки(якої саме, якого банку, номер картки, коли вона ним отримана, коли повернута), проведення саме відповідачем грошових операцій з цією платіжною карткою та в яких розмірах, повернення чи неповернення позивачу певної суми грошових коштів ОСОБА_1, оскільки наявні в матеріалах справи : звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №1/1 248 від 14.07.2016 р. та прибутковий касовий ордер №672 від 14.07.2016 р. на суму 4183,08 грн. (а.с.34, 36) відповідачем не підписані, а тому суд вважає їх недопустимими, недостовірними та недостатніми доказами і не приймає до уваги.

Даний висновок суду не спростовує акт комісії Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про відмову водія ОСОБА_1 від підпису в звіті про використання коштів, виданих на відрядження №00248 від 14.07.2016 р. (а.с.35), так як письмовий доказ -відрядження №00248 від 14.07.2016 р. позивачем суду не надано, а також не представлено інших доказів на отримання ОСОБА_1 зазначених грошових коштів (в якій сумі, коли отримав і т.п.).

Крім того, акт комісії Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про відмову водія ОСОБА_1 від підпису в звіті про використання коштів, виданих на відрядження №00248 від 14.07.2016 р. (а.с.35) суд вважає недопустимим доказом і не приймає його до уваги, оскільки у ньому відсутня дата його складення.

Також суд вважає не доведеною позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 179,32 грн., оскільки позивачем не представлено жодних допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження сплати відповідачем на підставі п.167.1ст.167 Податкового кодексу Українивказаної суми у вигляді податку на доходи фізичних осіб в дохід держави та, відповідно, не доведено вини у цьому позивача.

Враховуючи вказане вище, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у звязку з недоведеністю вини відповідача.

За таких обставин, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в силу вимогст.141 ЦПК Українивідшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 137, 138КЗпП України, ст.ст.4, 12, 13, 19, 79-81, 141, 223, 247, 259, 263, 265,280-282 ЦПК України, суд

вирішив: :

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Суддя