ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7910/19 Справа № 214/4859/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання :Голуб О.О.

сторони справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 31 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя. В мотивування заявлених вимог послалась на те, що 14 липня 2006 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який 26.04.2010 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу розірвано.

В період шлюбу, 17 травня 2007 року, за згодою дружини між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», укладений Генеральний договір № М 120/127/07 за умовами якого, він отримав в кредит 195000 доларів США на купівлю нежитлового приміщення вбудованого в цокольний поверх житлового будинку літ А-4, загальною площею 201,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З січня 2010 року він самостійно оплачує кредитні зобов`язання які виникли в інтересах сім`ї з метою придбання нежитлового приміщення.

Відповідно до довідок Банку № 10.1-186/96-15784 від 11.12.2017 року зобов`язання по кредиту та відсоткам за період з 21.01.2010 року до 12.12.2014 року ним виплачено 212374, 56 долари США, що по курсу НБУ станом на 02.02.2018 року в гривнях складає 5916755,24 грн. За період з 12.12.2014 року по 13.05.2017 року він сплачував зобов`язання за кредитним договором та відсотками на загальну суму 901138, 09 грн. Кредитні зобов`язання виконано у повному обсязі.

Після уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що кредитні кошти отримані на потреби сім`ї, колишня дружина надавала згоду на укладення вищезазначених договорів, просив стягнути на його користь Ѕ частку суми боргу, сплаченого ним в рахунок погашення кредитних зобов`язань з січня 2010 року по 13 травня 2017 року, а саме 3408946,62 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 не виконанні останньою зобов`язання за Генеральним договором № М 120/127/07 від 17.05.2007 року та Договором про внесення змін № 1 до Додаткової угоди № М120/1285/01/07 від 18.05.2007 року до Генерального договору про здійснення кредитування № М 120/127/07 від 17.05.2007 року на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 3408946, 60 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 552,40 грн.

Додатковим рішенням від 28 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 6338,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано відсутність належних та допустимих доказів про повну сплату боргу за кредитними зобов`язаннями, оскільки відсутня первинна бухгалтерська документація. Крім того, зауважує, що позивач самостійно використовуває нерухоме майно та отримує прибуток від оренди приміщення, який за період з 2011 року по травень 2014 р. становить 1253959,98 грн. використовує на власні потреби, не в інтересах сім`ї, маючи величезну заборгованість навіть з аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів відмовила представнику відповідача - адвокату Горіну О.О. в задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду. З огляду на те, що судове засідання у справі призначено 17 грудня 2019 року о 10.40 год., клопотання адвокат подав безпосередньо в суді апеляційної інстанції того ж дня, 17 грудня 2019 року о 9.53 год. Тобто, йому нічого не перешкоджало прийняти безпосередню участь у розгляді справи по суті.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника відповідача- адвоката Горіна О.О. в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 липня 2006 року по 26 квітня 2010 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу шлюб розірвано. Даним рішенням суду встановлено час припинення шлюбних відносин січень 2010 року.

Згідно умов Генерального договору № М 120/127/07 від 17.05.2007 року, укладеного між АКБ«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 останній отримав в кредит 195000,00 доларів США із цілю кредитування - задоволення споживчих потреб. Виконання зобов`язання позичальником за цим кредитним договором забезпечується іпотечним договором № 120/092-І-М 120/127/07 від 17.05.2007 року - нежиле приміщення вбудоване в цокольний поверх житлового будинку літ. 4-А , загальною площею 201,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6, том 1).

За умовами додаткової угоди № М 120/127/07 від 17.05.2007 року кредитні кошти в сумі 195000 доларів США надається позичальнику зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13 відсотків річних, з метою придбання основних засобів строком з 17.05.2007 року по 16.05.2017 року (а.с.7, том 1).

Між ОСОБА_1 та банком 09 грудня 2014 року укладений Договір про внесення змін № 1 до Додаткової угоди № М120/128/01/07 від 18.05.2007 року до Генерального договору про здійснення кредитування № М 120/27/07 від 17.05.2007 року, відповідно до якого, сторони змінили валюту кредиту, заборгованість за договором шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 832864, 38 грн. ( а.с.8-9,13 том 1).

З заяви посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. від 08.12.2014 року видно, що ОСОБА_2 надає згоду на укладення будь-яких договорів про внесення змін до Генерального договору № Н120/127/07 від 17.05.2007 року на умовах на розсуд колишнього чоловіка ( а.с.17, том 1).

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за період з 11.07.2007 року по 12.12.2014 року перераховано 122850,00 доларів США. Сплачено відсотки (14,5 %) за період з 12.12.2014 року по 11.12.2017 року в сумі 62897,34 грн., відсотки (1%) за період з 12.12.2014 року по 11.12.2017 року - 5376,37 грн. (а.с.201-203, том 1).

Заборгованість за Договором № М 120/128/01/07 від 17.05.2007 року повністю погашена 13.05.2017 року (а.с.206, том 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року у цивільній справі №212/3285/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано причину пропуску строку позовної давності для звернення з позовом до суду ОСОБА_2 - поважною. Розподілено нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 201,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частинах, по 1/2 частці, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину майна - нежитлове приміщення, загальною площею 201,6 кв м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 55-58).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. Постанова не оскаржена, набрала законної сили 27 квітня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положенням ст.ст.60,71 СК України та дійшов висновку, що спільне сумісне майно подружжя у вигляді кредитної заборгованості має бути розподілена між подружжям, стягнув з відповідача Ѕ частину виплаченої позивачем кредитної заборгованості в сумі 3408946, 60 грн.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, що кредитна заборгованість, яка виплачена відповідачем має бути стягнута в Ѕ частині з відповідача.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя, а саме нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 201,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , на придбання якого позивачем укладено Генеральний договір № М 120/127/07 від 17 травня 2007 року з ПАТ «Укрсоцбанк».

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що у відповідача, якій відмовлено в задоволенні вимог про розподіл спільного майна подружжя та визнання за нею право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення придбаного за кредитні кошти не виникло обов`язку по сплаті Ѕ частини вартості погашеного іншим подружжям кредиту.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , є єдиним номінальним володільцем нерухомого майна, придбаного за кредитні кошти та єдиним зареєстрованим власником, який користується нерухомими майном за власним розсудом, передаючи його в оренду та отримуючи прибуток. Доказів того, що спільне майно впродовж значного періоду часу з 2010 року, з часу припинення шлюбних відносин використовувалось сторонами спільно, матеріали справи не містять.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Обов`язок доведення заявлених вимог законодавством покладено на сторони. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не надано доказів користування відповідачем нерухомим майном та (або) його частиною, чи отримання будь яких благ від його використання.

Заперечуючи проти заявлених вимог ОСОБА_2 зауважила що їй відмовлено в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя, вона не є його власником, єдиним володільцем придбаного за кредитні кошти майна залишається позивач, тому не має обов`язку погашати вартість Ѕ частини кредитних коштів.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для з`явлення позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення Ѕ частини сплачених кредитних коштів з відповідача, яка не набула право власності на нерухоме майно придбане за кредитні кошти. Тому, на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року та додаткове рішення цього суду від 28 серпня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 1335 грн. Апеляційну скаргу задоволено, тому з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 10335 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року та додаткове рішення цього суду від 28 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 10335 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: