Провадження № 2/344/1934/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківськийміський суд Івано-Франківськоїобласті

в складі: головуючої судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач») про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесених у 2018 році.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач в добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на дітей, пов'язаних з їх лікуванням, оздоровленням та навчанням, а тому вказані витрати несе Позивач самостійно, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи у його відсутність, а також Відзив на позов, в якому він, посилаючись на недоведеність позовних вимог про стягнення додаткових витрат, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, син: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.27).

Згідно з Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2018 року, яке набрало законної сили 09 квітня 2018 року, ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обгрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

В поданому до суду позові Позивачем пред'явлено вимоги про стягнення з Відповідача додаткових витрат на дітей в сумі 13 074,00 грн., пов'язаних з:

лікуванням дітей та здачею аналізів - 2960,00грн.

до школи - 380,00грн.

одяг дітям - 4880,00грн.

оплата за дитячий садок - 1324,00 грн.

оздоровлення дітей в Солотвино - 3000,00 грн.

дельфінарій м. Трускавець - 800,00 грн.

Разом з тим, в обґрунтування зазначених позовних вимог Позивачем надано Суду копії квитанцій та касових чеків на загальну суму 4 386,41 грн. (а.с.3-8).

Крім того, Позивачем надано Суду фотокартки (а.с. 32-34), зі змісту яких вбачається, що вона разом з дітьми проводили дозвілля в дельфінарії «Оскар» в м. Трускавець Львівської області, однак не надано належних розрахункових документів за придбання вхідних квитків.

Разом з тим, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що на офіційному веб-сайті дельфінарію «Оскар» в м. Трускавець міститься інформація щодо вартості вхідного квитка, яка становить 200,00 грн. відтак, враховуючи принципи розумності та справедливості, зважаючи на наявність фотокарток з дельфінарію, Суд вважає за необхідне зарахувати до доведених додаткових витрат суму у 400,00 грн. (за двох дітей) на відвідування дельфінарію.

Крім того, в якості додатків до позовної заяви Позивачем надано Суду копії фотокарток з літнього відпочинку дітей (а.с. 35-43), однак, як зазначено в позовній заяві, діти оздоровлювалися на базі відпочинку приватної форми власності, а тому відсутні відповідні розрахункові документи. При цьому, Позивачем пред'явлено до стягнення суму за оздоровлення у 3000,00 грн. на двох дітей.

Зважаючи на викладене, враховуючи рівень цін на літній відпочинок в Закарпатській області, керуючись принципами розумності та справедливості, Суд вважає суму у 3000,00 грн. додаткових витрат на двох неповнолітніх дітей в літній період часу обґрунтованою.

За таких обставин, належними засобами доказування Позивачем обґрунтовано вартість додаткових витрат на дітей в загальному розмірі 7 786,41 грн. (4 386,41 грн. + 400,00 грн.+ 3000,00 грн.).

Інших доказів на підтвердження решти додаткових витрат Позивачем Суду не надано.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що чинне сімейне законодавство до додаткових витрат на дітей відносить витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Звичайні витрати на придбання одягу не є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, оскільки повинні покриватися аліментними платежами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, зважаючи на доведення Позивачем належними засобами доказування факту понесення додаткових витрат в сумі 7 786,41 грн. (які відповідно до закону повинні бути розподілені між батьками порівно), Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача половину суми додаткових витрат на дітей, яка становить 3 893,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 141, 150, 180, 185 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей,- задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, понесені на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, додаткові витрати в сумі 3 893,20 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державного казначейства служби України у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ суду 02891693) судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.