Справа №: 398/611/19
провадження №: 2/398/857/19
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 , такою що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 24.11.1982 року, який посвідчений нотаріусом та зареєстрований за № 199. Крім нього у даному будинку зареєстрована та до 2005 року проживала його донька ОСОБА_2 , яка в 2005 році змінила місце проживання та теперішнє місце її знаходження невідомо. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює проблеми з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг, чим порушуються його права.
Позивач у судове засідання не з`явився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
19.04.2019 року відкрито провадження у справі.
22.08.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорта на жилий будинок по АДРЕСА_2 , а також реєстраційним посвідченням про належність вказаного будинку позивачу на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, завіреного Новопразькою селищною радою 24.11.1982 року №199.
Відповідач ОСОБА_2 є донькою власника, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Новопразькою селищною радою за №930 від 18.02.2019 року.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку підтверджується актом обстеження від 20.02.2019 року №968, завіреним виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, яким встановлено, що остання зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2005 року.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідач є членом сім`ї власника, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником квартири та відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування вказаною квартирою.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 22.08.2019 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА