Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа №175/560/18

провадження №61-7472св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 14 жовтня 2009 року за нововиявленими обставинами, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, будинку та земельної ділянки; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру та частину житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Бойка О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.

учасники справи:

позивач - відповідач - ОСОБА_2 ;

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог, судових рішень, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

У провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №2-163/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, будинку та земельної ділянки; за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання частково в 1/2 частині недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру та 1/2 частину житлового будинку.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, будинку та земельної ділянки, та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання частково в 1/2 частині недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру та 1/2 частину житлового будинку задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1200 га, яка розташована у садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2

від 14 січня 1992 року, укладений між Радгоспом «Нижньодніпровський» Дніпропетровського району Дніпропетровської області та ОСОБА_1 недійним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня

2010 року рішення Дніпропетровського районного суду від 14 жовтня

2009 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року п`ятий абзац резолютивної частини рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року по цивільній справі №2-163/09 викладено в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Дніпропетровським РВУМВС України в Дніпропетровській області 14 лютого 1997 року) право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,6 кв. м, житловою площею 20,6 кв. м».

ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року за нововиявленими обставинами

Заява мотивована тим, що 31 січня 2018 року з відповіді на адвокатський запит йому стало відомо, що будинок АДРЕСА_1 не перебував в 2009 році та не перебуває зараз в адміністративних межах смт Слобожанське, що в даному випадку вважає нововиявленою обставиною.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року за нововиявленими обставинам.

Ухвала суду першої інстанції мотивована недоведеністю заявником наявності підстав для перегляду рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2009 року за нововиявленими обставинам.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справ судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяві, яка була подана в порядку статті 423 ЦПК України, оскільки вказаний в ній письмовий доказ містив істотні для справи обставини, що не були встановлені судом і не могли бути відомі особі, яке звертається із заявою, на час розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того що факт, викладений у листі виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №02-10/05/194 від 31 січня 2018 року про те, що садове товариство «Ландиш» розташоване за межами населеного пункту «Слобожанське (Ювілейне), на території Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області у період з 14 жовтня 2009 року і по теперішній час територіальність садового товариства «Ландиш» зміні не підлягала, не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Апеляційний суд установив, що в позовній заяві порушувалося питання про поновлення пропущеного з поважних причин строку позовної давності, суд цей строк поновив.

Вибірковість правосуддя, на яку заявник посилається у заяві, не входить в перелік підстав, визначений статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, який є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для перегляду ухваленого у справі рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів зазначає, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Посилання в касаційній скарзі на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання спростовуються матеріалами справи, а саме змістом клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому процесі. Дане клопотання було подано безпосередньо до апеляційного суду в день судового засіданні - 05 березня 2019 року (а. с. 83 т.1), що свідчить про обізнаність щодо розгляду справи апеляційним судом.

У силу положень статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська