Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 175/2171/18

провадження № 61-10808св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов Олексій Володимирович, начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій з урахуванням останніх уточнень просив визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 року і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 . Зобов`язати директора ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 року і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що 08 лютого 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04 грудня 2013 року, постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р. І. відкрито виконавче провадження №41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц, резолютивна частина «зобов`язати начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Дніпропетровській області ОСОБА_3 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М. М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду скарги в цій частині».

В установлений державним виконавцем строк ОСОБА_3 ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 4с-175/2504/2013-ц не виконав без поважних причин.

Однак, незважаючи на невиконання ОСОБА_3 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 31 березня 2014 року виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року по справі № 4с-175/1731/2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року: скасовано як незаконну постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р. І. від 31 березня 2014 про закінчення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року по справі № 4с-175/2504/2013; зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р. І. відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 по справі № 4с-175/2504/2013.

12 листопада 2014 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року у справі № 4с-175/1731/2014, яка набрала законної сили 23 жовтня 2014 року, постановою старшого державного виконавця Попіва Р. І. виконавче провадження № 41936000 було відновлено.

23 грудня 2014 року, незважаючи на повторне невиконання боржником ОСОБА_3 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р. І. виконавче провадження №41936000 удруге неправомірно було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І.», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 . Зобов`язано директора ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І.», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 року і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

Задовольняючи вимоги заявленої скарги суд першої інстанції виходив з того, що строки розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, та надання відповіді про результати її розгляду, сплинули, однак директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відмовився прийняти та направити скаржнику постанову про результати перевірки виконавчого провадження №41936000 за вищезазначеною скаргою від 05 травня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2019 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року скасовано. У задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність директора ДВС ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи вимоги апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не було враховано, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було проведено перевірку законності виконавчого провадження №41936000, за результатами якої 14 вересня 2018 року винесено відповідну постанову № 60, в якій зокрема також розглянуті питання скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року. Вказану постанову було направлено ОСОБА_1 супровідним листом від 01 жовтня 2018 року. Тобто, на час постановлення оскаржуваної ухвали Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вже було прийняте рішення за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду апеляційної інстанції винесена з грубим порушенням норм процесуального права, адже суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкового висновку про задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було проведено перевірку законності виконавчого провадження № 41936000, за результатами якої 14 вересня 2018 року винесено відповідну постанову № 60, в якій зокрема також розглянуті питання скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року.

Заявник вказує, що вищезазначеною постановою відповідь на питання порушене ним у скарзі від 05 травня 2018 року надана не була.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відзиві на касаційну скаргу, представник заінтересованої особи просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити посилаючись на її необґрунтованість.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що заявник звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо не розгляду скарги від 05 травня 2018 року та не повідомлення скаржника про результати її розгляду.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було проведено перевірку законності виконавчого провадження №41936000, за результатами якої 14 вересня 2018 року винесено відповідну постанову №60, в якій зокрема також розглянуті питання скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року.

Вказану постанову було направлено ОСОБА_1 супровідним листом від 01 жовтня 2018 року.

Скарга ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І.», була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 року і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було проведено перевірку законності виконавчого провадження № 41936000, за результатами якої 14 вересня 2018 року винесено відповідну постанову №60, в якій зокрема також розглянуті питання скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року.

В постанові від 14 вересня 2018 року №60 поміж іншого було також зазначено, що дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І. щодо винесення постанови про скасування процесуального документа є правомірними, а 26 червня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Мазуром Г. І. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Даними обставинами спростовуються доводи касаційної скарги про те, що вищезазначеною постановою відповідь на питання порушене ним у скарзі від 05 травня 2018 року надана не була.

З огляду на вищенаведене Верховний Суд, погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що станом на час постановлення ухвали судом першої інстанції, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вже було прийняте рішення за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року.

Крім того даний висновок узгоджується із абзацом четвертим частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Отже законом передбачено право, а не обов`язок керівника вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону, дати доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В даному ж випадку на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року у справі №4с-175/1731/2014, яка набрала законної сили 23 жовтня 2014 року, постановою старшого державного виконавця Попіва Р. І. виконавче провадження №41936000 було відновлено, проведено перевірку законності виконавчого провадження №41936000, якою порушень не виявлено.

Крім того колегія суддів зазначає, що скарга ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І. І.», була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31 серпня 2018 року і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06 вересня 2018 року, тобто вже після звернення заявника до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із скаргою на бездіяльність директора Департаменту ДВС ОСОБА_2

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська