Справа № 462/5816/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2652/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника

ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» - Хобта Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» Буковинський Т.Й. звернувся до суду із позовом, у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права продажу позивачу від свого імені предмета іпотеки та стягнути судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір від 10.12.2007 №5882510 з Додатковою угодою до нього № 7805622 від 08.07.2009 та Додатковою угодою до нього № 8597899 від 15.01.2010, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит у розмірі 180 000,00 дол. США (Сто вісімдесят тисяч доларів США 00 центів). Цільове призначення кредиту - придбання нерухомого майна (житлового будинку, реєстраційний номер: 7849285, загальною площею: 121,6 кв.м, житловою площею: 58,8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач 10.12.2007 з третьою особою уклав договір купівлі-продажу вищезгаданого будинку. Розрахунок за нерухомість проведено кредитними коштами. У свою чергу, 10 грудня 2007, в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №5882512, що посвідчений Стефанюк О.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №5744, згідно якого відповідач передав в іпотеку позивачу житловий будинок, реєстраційний номер:7849285, загальною площею: 121,6 кв.м. житловою площею: 58,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із порушенням виконання відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 11 квітня 2012 року Залізничним районним судом м. Львова було прийнято рішення у цивільній справі №2-3972/11, яким було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 189 171,15 доларів США, 245 116,89 гривень та 2823 грн. судових витрат. 20 серпня 2012 року у зв`язку з набранням рішенням суду законної сили Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчий лист. 12 жовтня 2012 року Залізничним відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа у справі №23972/11, виданого 20.08.2012 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. 31.12.2013 Залізничним відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з відсутністю за відповідачем зареєстрованого нерухомого майна. Позивач надсилав відповідачу вимогу про усунення порушення кредитного договору та попереджав про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, однак вимога не була виконана. Крім того, до пред`явлення позову позивач звертався до відповідача з вимогою провести державну реєстрацію права власності на нерухоме маймо, однак зазначена вимога відповідачем також не була виконана. Оскільки відповідач порушив зобов`язання з повернення суми кредиту, представник позивача звернувся до суду із позовом, який просив задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22 березня 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 588510 від 10.12.2007 в розмірі 189 171,15 доларів США та 245 116,89 гривень, з яких: заборгованість з основної суми кредиту - 164 841,29 доларів США; заборгованість за сумою нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом - 24329,86 доларів США; пеня за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати процентів за користування ним - 99 127, 25 гривень; загальна сума штрафів за порушення зобов`язання за Кредитним договором - 145 989,64 гривень перед ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 5882512 від 10.12.2007, що посвідчений Стефанюк О.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №5744, а саме на: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 7849285; загальною площею: 121,6 кв.м., житловою площею: 58,8 кв. м., що складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, га належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі - продажу будинку від 10.12.2007, що посвідчений, Стефанюк О.І., нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №5740.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права продажу ПАТ «Перший Український міжнародний банк» від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі - продажу за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час продажу предмету іпотеки.

Надано ПАТ «Перший Український міжнародний банк» всіх прав та повноважень продавця, у тому числі, але не виключно, подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки, тощо необхідних для здійснення його продажу з правом примусового входу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 березня 2017 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. Вказує, що районний суд не врахував, що позивач звернувся із даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 31.07.2016, тобто через чотири роки після набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-3972/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також вказує, що районний суд не звернув уваги на положення Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема, про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього закону. Крім цього, не погоджується із ухвалою суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін (а.с.145-148). Зокрема, вважає що відповідач був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, разом з тим не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, не подав заяву про застосування позовної давності.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2. апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник позивача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Судом установлено, що відповідно до договору від 10.12.2007 №5882510, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та відповідачем /а.с.9-15/, ОСОБА_1 було надано кредит 180 000,00 доларів США строком до 10.12.2027. Між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору № 7805622 від 08.07.2009 та додаткова угода - № 8597899 від 15.01.2010. Цільове призначення кредиту - придбання нерухомого майна (житлового будинку, реєстраційний номер: 7849285, загальною площею: 121,6 кв.м житловою площею: 58,8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.16-20/.

Згідно умов даного договору відповідач зобов`язався повертати кредитні кошти у строки, визначені договором, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також інші обов`язкові платежі згідно кредитного договору.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем 10.12.2007 було укладено Договір іпотеки №5882512, що посвідчений Стефанюк О.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №5744, згідно якого відповідач передав позивачу в іпотеку житловий будинок, реєстраційний номер:7849285, загальною площею: 121,6 кв.м житловою площею: 58,8 кв.м, що розташований за вищевказаною адресою.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом установлено, що відповідач допустив порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2012 у цивільній справі №2-3972/11, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 189 171,15 доларів США, 245 116,89 гривень та 2 823,00 грн судових витрат /а.с.30/.

Станом на 04.11.2016 рішення суду про стягнення заборгованості виконане не було, заборгованість по кредиту не погашалась та залишилась незмінною.

Підпунктами 4.1.1.-4.1.2. Пункту 4.1. Договору іпотеки передбачено, що позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі: невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання; невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК України іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушує взятті на себе зобов`язання за кредитним договором, а установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника), тому позивач вправі вимагати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2007 №5882510 з додатковою угодою до нього № 7805622 від 08.07.2009 та додатковою угодою до нього № 8597899 від 15.01.2010 в сумі 189 171,15дол. США та 245 116 грн. 89 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися на можна.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З матеріалів справи убачається, що позивач пред`явив ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та проценти за користування кредитом від 02.06.2011 № 1234, в якій вимагав протягом 30 календарних днів усунути порушення кредитного договору (а.с.26).

Вимога отримана відповідачем 06.06.2011, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27).

Відповідно до вимог частини другої ст.1050 ЦКМ України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Враховуючи наведене, у зв`язку з направленням вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом кредитор фактично змінив строк виконання основного зобов`язання - до 06.07.2011.

Частиною другою, третьою ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом установлено, що банк 12.12.2011 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (справа № 2-3972/11) , який було прийнято судом до провадження та ухвалено рішення від 11.04.2012 .

Пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором спрямоване на захист права кредитора на належне виконання боржником основного зобов`язання, тому тягне за собою переривання перебігу позовної давності.

Отже, позовна давність була перервана 12.12.2011 зверненням до суду з позовом, з огляду на що позовна давність спливла 12.12.2014р.

Жодний дій, що свідчать про визнання боргу за кредитним договором, ОСОБА_1 не вчиняв.

З даним позовом банк звернувся до суду 04.11.2016 року, тобто після спливу позовної даності.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц зазначила, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить по ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Установлено, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, оскільки такі докази відсутні у матеріалах справи. Повідомлення про судове засідання, призначене на 22.03.2017 року повернуто до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання (а.с.62). У заяві про перегляд заочного рішення заявив про застосування позовної давності (а.с.85). Проте ухвалою суду від 05.10.2018 року його заяву про перегляд та скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач заявив про застосування позовної давності в апеляційній скарзі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити за спливом позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову, тому рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 березня 2017 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.08.2019

Головуючий

Судді