Дата документу 19.12.2019 Справа № 317/763/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 317/763/19

Провадження № 22-ц/807/3714/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року в складі судді Мінгазова Р.В. в справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 220 862, 72 грн., яка складається з: 5 994, 81 грн. - заборгованість за кредитом; 210 011, 69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 856, 22 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Враховуючи зазначене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 121 291, 17 грн. за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, яка складається з наступного: 5 994, 81 грн. - заборгованість за кредитом, 115 296, 36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04 листопада 2009 року по 30 травня 2018 року, а також судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року в розмірі 5 994, 81 грн.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 94, 95 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального прав та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку у цій частині, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Крім того, просить стягнути судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 в справі № 324/180/17, не дослідив обставини справи. Відповідач, крім анкети-заяви, підписала довідку про умови кредитування, яка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, що становить у своїй сукупності кредитний договір та свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про умови кредитування.

ОСОБА_1 не скористалась своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 994, 81 грн., апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, виходив з безпідставності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 04 листопада 2009 року ОСОБА_2 підписала заяву б/н, за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за № НОМЕР_1 , бажаний кредитний ліміт - 1 500, 00 грн., базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, враховуючи зміст позовних вимог, заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року становить: 5 994, 81 грн. - заборгованість за кредитом, 115 296, 36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04 листопада 2009 року по 30 травня 2018 року (а.с 5-6).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, із заяви від 04 листопада 2009 року, яка підписана ОСОБА_1 , вбачається, що остання отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за № НОМЕР_1 з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості та з датою відкриття рахунку - 05 листопада 2009 року.

Крім того, 04 листопада 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 8).

Отже, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції, що в заяві позичальника від 04 листопада 2009 року не зазначена процентна ставка, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення, зокрема, за відсотками за користування кредитом у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с. 69).

Суд першої інстанції не надав оцінки вищезазначеній заяві відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Як зазначалось, ОСОБА_1 , підписавши заяву від 04 листопада 2009 року, отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за № НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» термін дії картки № НОМЕР_1 становить до останнього дня грудня 2011 року (а.с. 64).

Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 04 листопада 2009 року, яка підписана ОСОБА_1 , передбачена можливість перевипуску кредитної картки.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу після закінчення терміну дії картки № НОМЕР_1 , була видана картка № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня червня 2015 року та картка № НОМЕР_3 з терміном дії до останнього дня липня 2017 року (а.с. 64).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, виписка по особовому рахунку боржника є належним доказом підтвердження руху коштів за рахунком та заборгованості за кредитним договором.

Так, в матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 04 листопада 2009 року по 31 січня 2019 року із зазначенням, що основна картка - № НОМЕР_1 (а.с. 49-62).

Із вказаної виписки вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами за карткою № НОМЕР_2 , проте, не вбачається, що відповідач користувалась карткою № НОМЕР_3 .

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження користування відповідачем карткою № НОМЕР_3 , суд виходить з того, що сторонами погоджено строк кредитування до останнього дня червня 2015 року, що відповідає терміну дії картки № НОМЕР_2 , яка перевипущена на виконання умов кредитного договору № б/н від 04 листопада 2009 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 червня 2015 року відповідач мав, зокрема, сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

Отже, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, які нараховані до 31 червня 2015 року, починається з 01 липня 2015 року.

Переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 03 березня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Оскільки право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати відповідачу відсотки за кредитним договором припинилося зі спливом строку кредитування, вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за період з 01 липня 2015 року по 30 травня 2018 року не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми матеріального права, помилково дійшов висновку про відмову у стягненні заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, які нараховані за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, у зв`язку з необґрунтованістю вказаних вимог.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, з прийняттям в цій частині постанови, якою у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків, нарахованих за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В інший частині рішення суду про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків, нарахованих за період з 01 листопада 2015 року по 30 травня 2018 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 рокускасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, нарахованих за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків, нарахованих за період з 01 листопада 2015 року по 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова