Справа № 766/1570/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторія Олегівна, ОСОБА_1 ,

встановила:

Представник скаржниказвернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 05.03.2013 року Суворовським районним судом м.Херсона ухвалено заочне рішення щодо справи №2120/14522/12за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги банку задоволено. Вирішено, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №62/АЄ-002.07.2 від 10.07.2007 року у сумі 41898,18 дол.США та 11 065,22 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3219 грн. та витрати за подання оголошення у розмірі 126 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.03.2013 року. 25.07.2013 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист. 24.12.2013 року відкрито відповідні виконавчі провадження №41304111 та №41304207 про примусове виконання вказаних виконавчих листів, які було завершено 20.05.2014 року на підставі п.5 ч.1 ст.47, 50 Закону України «Про виконавче провадження». 07.10.2016 року було повторно відкрито виконавчі провадження №52585341 та №52585367. Однак у межах даних виконавчих проваджень протягом двох років жодних документів на адресу АТ «Родовід Банк» не надходило, у тому числі й постанов про відкриття виконавчого провадження. 04.01.2019 року начальнику Суворовського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області було направлено запит про місцезнаходження виконавчих листів. 16.01.2019 року на адресу АТ «Родовід Банк» надійшла постанова про повернення документа стягувачу від 21.12.2018 року, винесена старшим державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області Кузьменко В.О. (ВП №52585341 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41898,18 доларів США та 11 065,22 грн.) та постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.12.2018 року, винесена старшим державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області Кузьменко В.О. (ВП №52585367 про стягнення судових витрат у розмірі 3345 грн.). Повернення виконавчих документів стягувачу здійснено державним виконавцем на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що встановити місцезнаходження божника неможливо. Стягувач вважає, що старшим державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м.Херсон ГТУЮ у Херсонській області Кузьменко В.О. при винесені оскаржувальних постанов порушено норми матеріального права, у зв`язку з чим вони мають бути скасовані. У зв`язку з викладеним, представник скаржника просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни у ВП №52585341 незаконною; визнати бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни у ВП №52585367 незаконною; скасувати постанову старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни від 21.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувача у ВП №52585341 та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні; скасувати постанову старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни від 21.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувача у ВП №52585367 та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року прийнято скаргу до розгляду.

Ухвалою суду від 06.06.2019 року витребувано з Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області завірену належним чином копію матеріалів виконавчих проваджень №52585341 та №52585367. Вказану ухвалу Суворовським РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області отримано 17.10.2019 року.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника скаржника.

Заінтересовані особи всудове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка належно повідомлених учасників не перешкоджає розгляду скарги за суттю, суд ухвалив розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.03.2013 року Суворовським районним судом м.Херсона ухвалено заочне рішення щодо справи №2120/14522/12за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги банку задоволено. Вирішено, зокрема, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №62/АЄ-002.07.2 від 10.07.2007 року у сумі 41898,18 дол.США та 11 065,22 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3219 грн. та витрати за подання оголошення у розмірі 126 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.03.2013 року.

25.07.2013 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «Родовід Банк» отримав виконавчий лист.

Постановами старшого державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко В.О. від 21.12.2018 року зазначені виконавчі листи на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу.

За приписами п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За вимогами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону).

Відповідно до ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

При винесенні оскаржуваної постанови від 21.12.2018 року державним виконавцем порушено вимоги та принципи Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі також - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов`язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

У відповідності до норми частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ч.ч.1-2 ст.15 Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Законом України «Про виконавче провадження» визначаються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи з вищевикладеного, первинним в процесі виконавчого провадження є здійснення функції ефективного та своєчасного здійснення заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Відповідно до п. 14 ч. З цієї статті - викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу. Пунктом 19 ч. З ч. 18 Закону унормовано, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 5 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та, рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи , боржника.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. N 512/5 (розробленої відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УПІ "Про виконавче провадження"), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції «Про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 р. за № 2274/5 (далі - Інструкція), звернення юридичних осіб підлягають реєстрації в органах державної виконавчої служби в загальному порядку, передбаченому для вхідної кореспонденції, та приєднуються до відповідної справи згідно з номенклатурою разом з документами за наслідками їх розгляду.

Пунктом 6.4 Інструкції передбачено, що строки виконання документів можуть бути загальними та індивідуальними. Документи без зазначення строку виконання мають бути виконані не більше як за 30 календарних днів.

Відповідно до п. 6.9. Документ вважається виконаним лише тоді, коли поставлені в ньому питання вирішені і кореспонденту надано відповідь по суті.

Однак дій, які б сприяли повному, ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконанню рішень у повному обсязі державним виконавцем не здійснено, рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 05 березня 2013 року щодо справи №2120/14522/12 не виконано, кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 стягувачу не надходили.

Отже, всупереч принципам Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 . Постановами про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.12.2018 року здійснено формальну відписку.

Таким чином, враховуючи викладене вище, винесення старшим державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторією Олегівною оскаржуваних постанов від 21.12.2018 року у виконавчих провадженнях №52585341 та №52585367 є протиправним з огляду на порушення державним виконавцем норм матеріального права, а вищезазначені постанови мають бути скасовані.

Оскільки Суворовським районним відділом державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області суду не надані витребувані матеріали виконавчих проваджень №52585341 та №52585367, суд застосовує ч.10 ст.84 ЦПК України та приходить до висновку, що виконавчою службою не доведено законність оскаржуваної постанови.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Наявність судових витрат, які необхідно покласти на орган державної виконавчої служби на підставі ч.1 ст. 452 ЦПК України не встановлено.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, за ч.1 ст.453 ЦПК України відповідний орган державної виконавчої служби повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 260, 261, 263, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторія Олегівна, ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни у ВП №52585341 незаконною.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни у ВП №52585367 незаконною.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни від 21.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувача у ВП №52585341 та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Кузьменко Вікторії Олегівни від 21.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувача у ВП №52585367 та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан