П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто - страхування», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 173 452 грн. 11 коп.,інфляційні в розмірі 158 049 грн. 56 коп., 3 % річних у розмірі 23 283 грн. 90 коп. а всього - 354 785 грн. 57 коп., період прострочення - липень 2014 року - 16 січня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є власником квартири № 11 в даному будинку, яка знаходиться поверхом вище. 29 липня 2014 року з вини відповідача затоплено квартиру позивача у зв`язку із виходом з ладу насосної станції холодного водопостачання. Про залиття було складено відповідний акт обстеження, засвідчений адміністрацією ДСТО «Софіївська». Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 27 березня 2015 року, який складено КНДІСЕ, вартість ремонтно-будівельних робіт, що необхідно виконати в квартирі позивача складає 91 124 грн. 40 коп. Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами товарознавчого дослідження від 15 липня 2015 року сума матеріальної шкоди, нанесена ОСОБА_1 в результаті залиття квартири, становить 87 327 грн. 71 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 173 452 грн. 11 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних в розмірі 158 049 грн. 56 коп. та трьох процентів річних у розмірі 23 283 грн. 90 коп. через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат позивача, включаючи витрати на правову допомогу, понесені в судах першої та апеляційної інстанцій.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у додатку до заяви про збільшення позовних вимог наведено розрахунок суми збільшення розміру шкоди з урахуванням інфляції та розрахунок трьох відсотків річних у вигляді двох таблиць. Позивач зазначила період часу, за який наведено розрахунки у заяві про збільшення позовних вимог. Представники відповідача при розгляді справи не наголошували на недоведеності періоду в розрахунках, наданих разом із заявою про збільшення позовних вимог або на необхідності зазначити період іншим способом, ніж наявний. Висновок суду про недоведеність періоду, за який здійснені додаткові нарахування, спростовується матеріалами справи та самим текстом рішення, тобто, є сперечливим та не відповідає дійсним обставинам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не надав оцінку тому факту, що інтереси ОСОБА_3 представляє його постійний представник ОСОБА_5 , який після настання факту залиття квартири прибув у найкоротший термін для встановлення та подальшого вирішення питання. 27 березня 2015 року було проведено будівельно-технічне дослідження, де експерт досліджував акт обстеження від 29 липня 2014 року. Однак, вказаний акт не має юридичної сили, оскільки він складений з порушенням порядку. При складанні висновку експертного дослідження від 27 березня 2015 року експертом було порушено п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Те, що відповідач не був запрошений на проведення огляду квартири позивача, власника квартири, та не приймав участі у цьому обстеженні доводиться відсутністю в акті від 29 липня 2014 року підпису відповідача та його постійного представника. ОСОБА_5 також не повідомлявся про проведення додаткового огляду приміщень квартири. Не було запропоновано і представникам СК «Просто-Страхування» бути присутніми при додатковому обстеженні квартири. У період з 30 грудня 2014 року по 26 липня 2017 року позивач не надала жодної відповіді щодо запропонованої відповідачем компенсації матеріальної шкоди по факту залиття квартири 29 липня 2014 року. Цей факт було знехтувано самим представником позивача при розрахунку інфляційних та трьох відсотків річних. Позивач ще станом на грудень 2014 року мала за мету подавати даний позов на останній день строку пред`явлення позову задля використання ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач використовує ч. 2 ст. 625 ЦК України тільки у судовому процесі, а не при поданні позову. Свідком ОСОБА_6 , який є чоловіком позивача, не заперечувався той факт, що мало місце 3 випадки залиття квартири позивача. По факту залиття квартири у 2005 році відповідач визнав позов та сплатив ОСОБА_1 15 000 грн., що було еквівалентно 3 000 доларів США. У 2012 році після другого залиття квартири ОСОБА_3 компенсував 22 364 грн., що було еквівалентно 2 830 доларів США. Станом на друге півріччя 2012 року позивачем вже було отримано 5 830 доларів США. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 не надала жодного звіту або повідомлення про відновлення пошкодженого майна та використання суми компенсації - 5 830 доларів США ОСОБА_3 За наявності договору добровільного страхування майна та відповідальності від 30 липня 2013 року дії позивача, виходячи з факту третього залиття квартири, а саме 29 липня 2014 року, відповідач має відповідну послідовність юридичних дій, спрямованих на беззаперечне відшкодування заявленої суми останніми, СК «Просто-Страхування», про це постійно знав позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_3 вказує на те, що мотиви, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на фактичних обставинах даної справи. Позивачем порушено період нарахування, згідно якого був використаний відбиток часу (період) з липня 2014 року по 16 січня 2019 року, що є порушенням ст. 625 ЦК України. При розрахунку розміру інфляційних та трьох відсотків річних позивач повинен був врахувати час обстеження та дослідження квартири, пошкодженого майна, згідно якого було зроблено конкретні висновки щодо суми компенсації пошкодженого майна, а не посилатися на дату обстеження згідно акту обстеження санітарно-технічного стану квартири у зв`язку з залиттям від 29 липня 2014 року, згідно якого не вбачається сума компенсації та в свою чергу, врахувати намір представника відповідача щодо врегулювання ситуації по факту залиття від 29 липня 2019 року. Інфляційній втрати є складовою грошового зобов`язання і є особливою мірою боржника та визначає наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання на вимогу кредитора, а 3 % річних не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошима. За наявністю договору добровільного страхування майна та відповідальності від 30 липня 2013 року, дії сторін, виходячи з факту третього залиття квартири, а саме 29 липня 2014 року мають відповідну послідовність юридичних дій, спрямованих на беззаперечне відшкодування заявленої суми страховою компанією «Просто-страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_1 вказує на те, що суд обґрунтовано послався на акт обстеження від 29 липня 2014 року, оскільки саме в ньому як первинному документі були зафіксовані пошкодження квартири позивача після залиття. Саме цим документом керувалася експертна установа при проведенні експертних досліджень за результатами проведення будівельно-технічного дослідження та товарознавчого дослідження. Представник ОСОБА_3 . ОСОБА_5 брав участь як під час виявлення залиття квартири, так і в подальших подіях, пов`язаних із залиттям. Судом достовірно встановлено особу, відповідальну за нанесення шкоди, причину заподіяння шкоди, вину особи, яка заподіяла шкоду, а також існуючий причинно-наслідковий зв`язок між винними діями особи та нанесеною шкодою. Жодних доказів того, що позивач перешкоджала представникам страхової компанії висловлювати свої зауваження щодо перспективних ремонтних робіт суду не надано. Відсутні також докази, що на момент залиття квартири 29 липня 2014 року існували старі пошкодження у квартирі позивача, нанесені попередніми двома залиттями її квартири з квартири відповідача. Свідок ОСОБА_6 надав вичерпну інформацію про ремонтні роботи після кожного випадку залиття його спільної з позивачем квартири. Вимоги про необхідність звітування позивачем про використання коштів на усунення пошкоджень її квартири, нанесені попередніми залиттями, є необґрунтованими та такими, що не пов`язані з предметом спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 грудня 1993 року (а.с.5, Т.1).

29 липня 2014 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить акт обстеження санітарно-технічного стану квартири у зв`язку з залиттям, складений комісією, призначеною начальником дільниці «Софіївська» КП «Керуюча компанія Шевченківського району».

Комісією встановлено, що в квартирі № 11 без погодження адміністрації ДСТО «Софіївська» встановлено насосну станцію холодного водопостачання, яка вийшла з ладу, що призвело до затоплення нижчерозташованої квартири № 9 за вищезазначеною адресою (а.с.10).

Власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 , що стороною відповідача не заперечується.

Згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 10030/14-43 від 27 березня 2015 року вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення наслідків залиття складає 91 124 грн. 40 коп. (а.с.11, Т.1).

Згідно з висновком за результатами проведення товарознавчого дослідження № 10031/14-53 від 15 липня 2015 року сума матеріальної шкоди, нанесеної ОСОБА_1 в результаті залиття квартири, складає 87 327 грн. 71 коп. (а.с.27, Т.1).

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_1 до заяви про збільшення розміру шкоди, інфляційні за період з липня 2014 року по 16 січня 2019 року, становлять 158 049 грн. 56 коп., а три відсотки річних 23 283 грн. 90 коп. (а.с.155, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено заподіяння матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. Однак, під час розгляду справи позивачем не доведено період, за який необхідно застосувати ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 369/5883/16-ц).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на акт обстеження санітарно-технічного стану квартири. Із акту про залиття вбачається, що при обстеженні комісією встановлено: кухня - загальна площа - 6.6 м. кв. стеля - підвісна стеля гіпсокартон, водоемульсійне фарбування, затікання по швам, видніються мокрі плями залиття навколо вмонтованих точених світильників 98 шт.), часткове відшарування водоемульсійного фарбування, площа залиття приблизно 5,0 м.кв.; кімната - загальна площа 15,5 м.кв.: стеля - підвісна гіпсокартон, водоемульсійне фарбування, видніються мокрі плями залиття навколо вмонтованих точених світильників (7 шт.), часткове відшарування водоемульсійного фарбування, площа залиття приблизно 3,0 м.кв. стіни - шпалери іноземного виробництва, часткове відшарування шпалер, спостерігаються мокрі плями залиття приблизно 123 м.кв. підлога - паркетна дошка, на підлозі спостерігається вода; коридор - загальна площа - 9,1 м.кв. стеля підвісна гіпсокартон, водоемульсійне фарбування, видніються мокрі плями залиття навколо вмонтованих точених світильників, площа залиття приблизно 1,0 м.кв. стіни - шпалери іноземного виробництва. Стіни - шпалери іноземного виробництва, часткове відшарування шпалер, спостерігаються мокрі плями залиття, приблизно 4,0 м.кв.; санвузол - загальна площа - 10,4 м. кв., стеля - підвісна стеля гіпсокартон, водоемульсійне фарбування, видніються мокрі плями залиття навколо вмонтованих точених світильників, площа залиття приблизно 1,0 м.кв. стіни - водоемульсійне фарбування, видніються мокрі плями залиття приблизно - 10,0 м.кв.

Відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували його вину у затопленні квартири позивача.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказує на те, що акт обстеження від 29 липня 2014 року не має юридичної сили, оскільки було порушено процедуру його складення. Представник відповідача не повідомлявся та не був присутній при оглядах квартири, як і не були присутні представники страхової компанії. Відповідач посилається також на порушення п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Однак, відсутність ОСОБА_3 та представника СК «Просто-Страхування» під час оглядів квартири позивача не свідчить про відсутність факту заподіяння майнової шкоди ОСОБА_1 та не спростовує її розмір. Відповідач не спростував обставини, зазначені в акті, та не надав суду доказів, які свідчать про відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Заперечуючи проти позовних вимог та оскаржуючи рішення суду в частині задоволення позову, ОСОБА_3 також зазначає, що по факту залиття квартири у 2005 році він визнав позов та сплатив ОСОБА_1 15 000 грн., що було еквівалентно 3 000 доларів США. У 2012 році після другого залиття квартири ОСОБА_3 компенсував 22 364 грн., що було еквівалентно 2 830 доларів США. Станом на друге півріччя 2012 року позивачем вже було отримано 5 830 доларів США. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 не надала жодного звіту або повідомлення про відновлення пошкодженого майна та використання суми компенсації - 5 830 доларів США ОСОБА_3 .

Разом з тим, відшкодування шкоди за залиття квартири, які мали місце у 2005 та 2012 роках, не є предметом даного спору та не спростовує висновків суду щодо наявності підстав для відшкодування шкоди відповідачем позивачу.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що у період з 30 грудня 2014 року по 26 липня 2017 року позивач не надала жодної відповіді щодо запропонованої відповідачем компенсації матеріальної шкоди по факту залиття 29 липня 2014 року. Тобто, такі пояснення фактично свідчать про те, що відповідач не заперечує свою вину у заподіянні шкоди позивачу у зв`язку з залиттям квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо укладення ним договору добровільного страхування майна з Приватним акціонерним товариством «Просто - страхування», суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки жодних вимог до зазначеного товариства позивач не заявляв, а наявність такого договору ніяким чином не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати спричинену ним шкоду.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, розмір якої визначений висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 10030/14-43 від 27 березня 2015 року та висновком за результатами проведення товарознавчого дослідження № 10031/14-53 від 15 липня 2015 року, а, відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена бути не може.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У даному випадку відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем з відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, і цей факт було встановлено наведеними вище обставинами справи.

У силу вимог ст. 625 ЦК України ОСОБА_3 на вимогу ОСОБА_8 повинен сплатити їй суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після залиття квартири позивач пред`являла відповідачу вимогу про відшкодування їй завданих збитків. У зв`язку з цим, днем пред`явлення вимоги позивача сплатити суму боргу є день звернення до суду з позовом, а саме 28 липня 2017 року. Саме з цього моменту у відповідача виникає обов`язок відшкодувати позивачу спричинену шкоду на його вимогу, а у разі невиконання зазначеного обов`язку відповідачем, у позивача також виникає право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в силу вимог ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання 3 % річних та інфляційних з 28 липня 2017 року по 16 січня 2019 року, тобто, по день, що визначений позовними вимогами позивача. При цьому, сума зазначених виплат буде складати:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
173452,11грн.28.07.201716.01.2019

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Серпень 2017 - Грудень 201899.9 102 101.2 100.9 101 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.3 101.4 100.8114.91173 452.00199 313.6925 861.69
Всього: 25 861.69

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 25 861 грн. 69 коп.

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
173452,11грн.28.07.201716.01.2019

Дата початку нарахування:28.07.2017.

Дата закінчення нарахування:16.01.2019.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
28.07.201716.01. 452.0037 669.90
Всього: 538 7 669.90

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 28 липня 2017 року по 16 січня 2019 року складає 7 669 грн. 90 коп.

У своїй апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач зазначає, що позивач ще станом на грудень 2014 року мала за мету подавати даний позов на останній день строку пред`явлення позову задля використання ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач використовує ч. 2 ст. 625 ЦК України тільки у судовому процесі, а не при поданні позову.

Однак, згідно з вимогами ст. 31 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подачі позову) крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. ОСОБА_1 скористалася таким процесуальним правом. Звернення позивача до суду через деякий час після спричинення шкоди є правом позивача, наданим їй законом, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, доводи ОСОБА_3 щодо переслідування позивачем мети подати позов на останній день строку пред`явлення позову задля використання ч. 2 ст. 625 ЦК України є припущеннями відповідача, яке ніяким чином не впливає на його права та обов`язки, оскільки у відповідності до зазначеної статті закону боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, саме на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних при подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір на загальну суму 4 533 грн. 33 коп. і вказана сума була сплачена ОСОБА_1 . Оскільки вказані вимоги підлягають частковому задоволенню (18,5 %), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 838 грн. 67 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто - страхування», про стягнення трьох відсотків та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , інфляційні втрати в розмірі 25 861 (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня, 69 копійок, 3 % річних у розмірі 7 669 (сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень, 90 копійок та судовий збір у розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень, 67 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення трьох відсотків та інфляційних втрат відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.