Справа № 548/383/19
Провадження № 2/548/308/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2019 р. Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П.,

за участю секретаря судових засідань - Комаренко В.М.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павелко Р.С.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини в сумі 10140 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доході (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Син проживає з нею в АДРЕСА_1 . Вказує, що в 2018 та 2019 роках вона несе додаткові витрати на лікування сина, що стверджується актами лікування приватних лікувальних закладів ТОВ "Мамадентіст" та ТОВ "МЦ"Імперіал Медіка", загальна сума витрат на лікування становить 20280 грн. Враховуючи вказане вважає, що в зв`язку з лікуванням сина вона понесла додаткові витрати і відповідач також повинен приймати участь в цьому, просила стягнути із відповідача 50 % загальної суми таких витрат, що становить 10140 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павелко Р.С. в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених у позові, дав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви, просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, надав письмові пояснення з приводу позову з додатками, в судовму засіданні пояснив, що з нього щомісячно стягують аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному судом, яких має вистачати на утримання сина. Вважає, що син часто хворіє у зв`язку з тим, що позивачка неналежно доглядає за ним. Вважає, що позивачка не узгоджувала з ним питання лікування сина, на власний розсуд несла витрати, звертаючись до дорогих медичних установ, при цьому мала можливість звертатися за консультаціями педіатра до Державних лікувальних закладів. Зазначає, що позивачка не пропонувала йому в добровільному порядку сплатити половину вартості лікування сина, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 12 квітня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 половину витрат на оплату вартості лікування спільного сина в сумі 10140 грн.

На підтвердження понесених витрат, позивачка надала суду завірені копії Актів лікування ТзОВ "Мамадентіст" від 03.06.2018 року на суму 3150 грн., від 24.06.2018 року на суму 3500 грн., від 05.08.2018 року на суму 4200 грн., від 08.07.2018 року на суму 3000 грн., а також завірені акти про надання медичних послуг ТОВ "Медичний центр "Імперіал Медіка" від 14.01.2019 року на загальну суму 6430 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Павелко Р.С. заявив, що оригіналів квитанцій про оплату медичних послуг за вищевказаними актами в нього немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовме засіданні також заявив, що на запити подані ним до вищевказаних лікувальних установ ним не отримано підтвердження оплати позивачкою послуг по лікуванню його сина.

В ході судового розгляду ні позивачка, ні її представник не зверталися із клопотанням про витребування судом доказів сплати ОСОБА_1 витрат на лікування дитини. З таким клопотанням не звертався до суду і відповідач.

Судом роз`яснювалося право сторонам звертатися з клопотанням про виребування доказів, якщо у сторін є труднощі з їх отримання, таким правом кожна із сторін не скористалися.

Суд не вбачає можливості стягнення з відповідача половини витрат, що складаються з вартості лікування сина ОСОБА_3 , оскільки відсутні докази фактичного понесення таких витрат позивачкою (квитанції про внесення грошових коштів на рахунки медичних закладів), а акт про надання медичних послуг не є доказом понесення витрат саме позивачкою, а лише підтверджує факт проведеного лікування і вартість цього лікування та не є належним та допустимим доказом сплати позивачкою зазначених в актах сум грошових коштів за лікування.

Виходячи з того, що судом відмовлено в задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат немає.

Керуючись ст. 1-18,76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено протягом 20 серпня 2019 року.

Головуючий