Дата документу 23.12.2019 Справа № 319/908/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/908/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3477/19 Валігурський Г.Ю.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, посилаючись на те, що вона 04 липня 1988 року одружилась з відповідачем по справі. Шлюб є чинним і зараз.

Зазначає, що з 2011 року вона є пенсіонером за віком, є непрацездатною, потребує лікування і розраховує лише на свою пенсію та на матеріальне утримання відповідача.

Вказує, що з 2018 року відповідач відмовився її утримувати, вигнав із їх спільного будинку, жодної матеріальної допомоги не надає.

Вона отримує лише пенсію у мінімальному розмірі, жодних інших доходів не має, потребує додаткових коштів для свого утримання та підтримання належного стану здоров`я.

На проживання та лікування їй потрібна додаткова до її пенсії суми не менше ніж 2 000 грн. на місяць, оскільки вона повинна витрачати щомісячно грошові кошти на ліки, їжу, одяг, взуття та інші комунально-побутові витрати.

Зазначає, що відповідач є працездатною особою не пенсійного віку, має значні неофіційні доходи і може надавати їй матеріальну допомогу. Жодних інших утриманців чи аліментних обов`язків відповідач не має.

Добровільно допомогу на утримання чоловік їй не надає.

Посилаючись на зазначені обставини з урахуванням вимог ст. 75 СК України просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь як непрацездатної дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 26 липня 2019 року. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року відмовлено в задоволені позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом розглянута справа односторонньо, формально та без дослідження і врахування реальних обставин справи. Залишилось поза увагою суду, що відповідач не досяг пенсійного віку. На обліку як безробітний не перебуває, державної допомоги з безробіття не отримує, працездатний, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, який задовольнити усі її позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі 1608,72 грн. щомісячно, таким чином, розмір пенсії забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України, обов`язкові умови для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини в розумінні Сімейного кодексу України відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.1988 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданого 23.11.2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.02.2019 року ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком.

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Вказаний правовий висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

Як було встановлено судом першої інстанції відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.02.2019 року ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 1497 грн., з 1 липня 2019 року 1564 грн.

Відповідно до довідки, виданої 26.07.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 800/25 від 26.07.2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за віком в розмірі 1608,72 грн.

Таким чином, позивач отримує пенсію за віком у розмірі 1608,72 грн. щомісячно отже розмір пенсії забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, встановивши, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд першої інстанції правильно виходив із того, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд розглянув дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 24 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко