Справа №522/351718
Провадження № 2/522/4261/19

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21 червня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним протоколу засідання спостережної ради,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка» про визнання недійсним протоколу №1 засідання спостережної ради КС «Промислово-фінансова спілка» від 20.09.2016 року.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А.

Ухвалою суду від 14.03.2017 року провадження у справі було відкрито.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_3 ОСОБА_4 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.

Ухвалою суду від 11.05.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 10.07.2018 року.

10.07.2018 року протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено третю особу ОСОБА_2 , у зв`язку з чим розгляд справи відклався.

У підготовче судове засідання з`явились представники відповідача, які позов визнали в частині визнання недійсним протоколу засідання Спостережної ради, а в частині стягнення судового збору залишили вирішення цього питання на розсуд суду. При цьому один з представників, а саме Гаєв О. О. зазначив, що позивачка є його рідною сестрою.

У підготовче засідання з`явилась третя особа, яка надала до суду пояснення та проти позову заперечувала.

Представник позивачки та сама ОСОБА_1 у підготовче засідання 17.09.2018 року не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце судового засідання. Згідно вимог ст. 197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання у відсутності сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Жодних клопотань з боку як позивача, так й відповідача або третьої особи суду не заявлені. В матеріалах справи є пояснення (заперечення) на позов від 14.09.2018 року.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22.11.2018 року.

22.11.2018 року розгляд справи був відкладений на 06.02.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді у розгляді іншої цивільної справи. 06.02.2019 року розгляд справи був відкладений на 17.04.2019 року за клопотанням третьої особи для отримання правової допомоги.

16.04.2019 року до суду надійшло клопотання третьої особи Олексієнко Н.В., згідно якого просила закрити провадження у справі за п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що даний спір є корпоративним та підлягає розгляду господарським судом (а.с.145-146).

17 квітня 2019 року за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 08.05.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 08.05.2019 року розгляд справи відкладено на 18.06.2019 року.

18.06.2019 року представник кредитної спілки надав до суду клопотання, згідно якого просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, вказувала, що протоколом №1-с від 30.11.2016 року на засіданні спостережної ради кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» оскаржуваний протокол №1 від 20.09.2016 року був визнаний недійсним, а отже на думку представника відповідача на п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

18.06.2019 року до суду повторно надійшло клопотання третьої особи ОСОБА_2 , згідно якого просила провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У судове засідання 18.06.2019 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача адвокат Ковачов О.М. надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача надала до суду заяву, згідно якої просила справу та заявлене клопотання про закриття провадження у справі просила розглянути за її відсутності.

Третя особа також надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності та наполягала на закритті провадження у справі за її клопотанням.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 21 червня 2019 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до слідуючого висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських справ установлена статтею 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пунктів 1, 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Положення статті 20 ГПК України передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм.

Отже, визначення юрисдикції цієї справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов у цій справі як член кредитної спілки.

Організаційні, правові та економічні засади створення та діяльності кредитних спілок, їх об`єднань, права та обов`язки членів кредитних спілок та їх об`єднань визначає Закон України «Про кредитні спілки» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 3 Закону Кредитна спілка набуває статусу юридичної особи з дати її державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Кредитна спілка діє на основі самофінансування, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та виконання зобов`язань перед своїми членами, партнерами, державним та місцевими бюджетами. Кредитна спілка несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах вартості майна, яке належить їй на праві власності.

Водночас члени кредитної спілки відповідно до статті 11 Закону мають право: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки; одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки; вийти з членів кредитної спілки в порядку, передбаченому цим Законом та статутом кредитної спілки. Члени кредитної спілки мають також інші права, передбачені законодавством України, статутом та іншими актами кредитної спілки. Порядок реалізації зазначених прав визначається цим Законом, іншими нормативно-правовими актами та статутом кредитної спілки.

За ст. 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Учасники товариства (акціонери), а також інші особи, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління, що приймають обов`язкові для виконання рішення.

Рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.

До корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб`єктного складу сторін спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

Таким чином, вказаними вище положеннями законодавства України учасникам товариства (акціонерам) надано право оскаржити рішення органу товариства, якщо воно порушує їх права та охоронювані законом інтереси, у випадку, зокрема, недотримання встановленої процедури скликання засідань цих органів та прийняття рішення неповноважним складом, і такі спори підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідні висновки висловлені Верховним судом у постановах від 28.11.2018 року у справі №826/16227/16 та від 09.04.2019 року у справі № 916/1295/18.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначила про порушення її прав як члена кредитної спілки в частині прийняття спостережною радою кредитної спілки рішення про звільнення голови правління кредитної спілки.

Отже, спір, який стосується стверджуваного порушення корпоративних прав позивача, має розглядатися за правилами господарської юрисдикції незалежно від обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання третьої особи ОСОБА_2 щодо закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

З приводу клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (за відсутності предмету спору), то суд не надає йому відповідної оцінки, оскільки у даному випадку Приморський районний суд м. Одеси є неналежним у розумінні до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року судом для розгляду даної категорії спорів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, то справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, того що оскільки за подачу позову позивачем було сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про повернення судового збору, сплаченого ОСОБА_1 у розмірі 704, 80 грн., що підтверджується платіжним дорученням ПН1559 від 27.02.2019 року.

Керуючись положеннями Законом України «Про кредитні спілки», ст.ст.1, 3, 4, 10-13, 19, 43, 49, ч.1 ст.223, 247, п.1 ч.1 ст.255, 258, 260, 263, 268, 354 ЦПК України, ст. 4, 20 ГПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним протоколу засідання спостережної ради, закрити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського 6, , повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок, який було сплачено на рахунок №0008, отримувач: ГУДКСУ в Одеській області, 22030101, код отримувача 38016923, код Банку отримувача: 828011, згідно квитанції №ПН1559 від 27.02.2018 року.

Ухвалу суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Повний текст ухвали суду виготовлено 21 червня 2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.