Справа № 308/6911/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року (у складі судді Бенци К.К.) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарнестягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Надра» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у квітні 2013 р.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по кредитному договору №15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р. у загальній сумі 25 384,33 доларів США, що еквівалентно 202 896,95 грн., і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 23.01.2008 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №15-2008/840-МК53, відповідно до умов якого позичальник узяв на себе зобов`язання із повернення отриманого кредиту в сумі 19 000 доларів США та відсотків за його користування у розмірі 15,5 річних строком до 19.01.2011 р. При настанні чергових і кінцевих строків погашення кредиту та відсотків за його користування позичальник свої зобов`язання перед Банком не виконує.

23.01.2008 р. із метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Відтак у Банку виникає право вимагати виконання зобов`язань як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань, станом на 15.01.2013 р. загальна заборгованість по кредиту склала 25 384,33 доларів США, що еквівалентно 202 896,95 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 р. позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредитному договору №15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р. у сумі 202 896,95 грн. і вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 просить у частині задоволення позовних вимог Банку щодо солідарного стягнення із неї кредитної заборгованості скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_1 . Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- указує, що не отримувала від Банку жодних вимог, які б стосувалися виконання нею зобов`язань як поручителя:

- вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ч.4 ст.559 ЦК України.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення зміні, із таких мотивів.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитися із таким висновком через неповне з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

При цьому судом першої інстанції установлено, що 23 січня 2008 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 15-2008/840-МК53, згідно з яким Банк надав ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі в розмірі 19 000 доларів США зі сплатою 15,5 % річних, строком із 23.01.2008 р. по 19.01.2011 р.із остаточним терміном погашення в строк по 19.01.2011 р., що стверджується кредитним договором № 15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договорому нього утворилась заборгованість, яка станом на 15.01.2013 р. усього склала 25 384,33 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає - 202 896,95 грн.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір поруки 23.01.2008 р., відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 узятих на себе зобов`язань по кредитному договору № 15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р.

Відповідно до п.1.2 договору поруки від 23.01.2008 р., укладеного між Банком і ОСОБА_1 поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконував належним чином, то в позивача виникло право вимагати від боржника та поручителя повернення кредитних коштів у солідарному порядку.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір вступає у силу з моменту його належного оформлення сторонами (п.5.2), а дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору (п.5.3).

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявний у договорі п.5.3, яким установлено, що договір поруки закінчується належним виконанням позичальником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами договору поруки, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Ураховуючи те, що як кредитним договором № 15-2008/840-МК53 від 23 січня 2008 р., так і договором поруки від 23 січня 2008 р. укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором,передбачений строк їх дії до 19 січня 2011 р. (а.с.7,9), то саме з цієї дати належить відраховуватишестимісячний строк протягом якого кредитор був зобов`язаний пред`явити вимогу до поручителя.

Як видно з матеріалів справи, Банк надіслав претензію, зокрема, до поручителя 15.02.2013 р. (а.с.3), відомостей про отримання поручителем цієї претензії не має.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк дії кредитного договору та договору поруки було встановлено до 19 січня 2011 р., претензію до поручителя Банком пред`явлено в лютому 2013 р., а з позовом Банк звернувся у квітні 2013 р., тобто зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто порука припинилася.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить частково скасувати, як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року у частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості по кредитному договору №15-2008/840-МК53 від 23.01.2008 р. як поручителя у сумі 202 896,95 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги. 3.Решту рішення залишити без змін. 4.Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 3043,45 (три тисячі сорок три) грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 23.12.2019 р.

Судді: