Справа № 521/2707/19
Провадження № 2/521/2164/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Коблової О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Вікленко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування власної позиції позивач посилалася на ті обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час сторони не дійшли згоди щодо грошового забезпечення малолітньої дитини.

У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та просив суд:

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

- Визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Представник позивача Адвокат Уртаєв О.І. підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач, позов визнав частково, просив стягнути в якості аліментів грошову суму в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць на дитину.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 31.08.2007 р. другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У період шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що свідчить свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 29.10.2014 р. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 1519/8406/2012 від 25.04.2012 р. шлюб між сторонами розірвано. Питання про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у справі № 1519/8406/2012 не вирішувалось. Дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилась проживати разом з позивачем, що не спростовується сторонами у справі.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на момент звернення до суду, донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на її повному утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, проте є працездатною фізичною особою, матеріально забезпеченим, працює за контрактами моряком. Такі обставини на думку позивача свідчать про невиконання відповідачем покладених на нього діючим законодавством України обов`язків щодо виховання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом довгого періоду часу працює за кордоном моряком, що підтверджується письмовими доказами, такими як: посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 від 08.10.2007 р. строком на п`ять років, після спливу якого відповідачем було оформлено наступне посвідчення особи моряка серії НОМЕР_3 511588 від 21.10.2013 р., яке пізніше було продовжено до 02.02.2023 р., що дає право останньому на виїзд з України і в`їзд в Україну на судні, членом екіпажу якого він є, а також на виїзд з України і в`їзд в Україну в індивідуальному порядку під час прямування чи переходу на інше судно, списання із судна; свідоцтво кваліфікованого моториста № 01231/2007/08 від 04.10.2007 р.; свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації № 099764 від 27.04.2015 р.; свідоцтво фахівця № НОМЕР_4 від 21.04.2015 р.; послужна книжка моряка ОСОБА_2 № 01198/2013/21 від 10.09.2013 р.

Відповідач додатково пояснив суду, що періодично пересилає позивачу кошти на утримання дитини, зазначив, що на теперішній час перебуває в пошуках роботи за кордоном, не має стабільного заробітку та повідомив, що на його утриманні знаходить його дружина ОСОБА_4 , малолітня донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацездатна матір пенсіонерка ОСОБА_6 , яка хвора на онкологію.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 02.04.2019 р., судом витребувано: з Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації інформацію (довідку/лист) про перетин кордону території України відповідачем в період з 01.01.2008 року по дату надання відповіді; у відповідача належним чином завірені копії наступних документів: посвідчення особи моряка; послужну книжку моряка; паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» відомості щодо відкриття рахунків та щодо руху коштів по ним з моменту відкриття по дату надання відповіді з зазначенням залишку на рахунках на ім`я відповідача.

Судом встановлено, що 01.08.2017 р. ОСОБА_2 виїхав за межі України з Миколаївського морського торгівельного порту на судні, на підставі посвідчення особи моряка серії АВ № НОМЕР_5 , будь-які інші дані (в`їзд на територію України) в Державній прикордонній службі України відсутні.

З відповіді від ПАТ АБ «Південний» судом встановлено, що станом на 22.08.2019 р. у відповідача відкрито рахунки № UA НОМЕР_6 та № UA 0571947 в іноземній валюті (долар США) і рахунок № UA НОМЕР_7 у національній валюті (гривні).

Судом встановлено, що у період з лютого по серпень 2019 року відповідачем отримано дохід в іноземній валюті в загальній сумі 31 835 доларів США, що еквівалентно 850 626 грн. 70 коп. із розрахунку:

- лютий 2019 р. - 1 965 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.02.2019 р. (1 долар США = 27,74 грн.) 54 509 грн. 10 коп.;

- лютий 2019 р. - 4 460 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.02.2019 р. (1 долар США = 27,74 грн.) 123 720 грн. 40 коп.;

- березень 2019 р. - 4 260 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.03.2019 р. (1 долар США = 26,85 грн.) 114 381 грн.;

- квітень 2019 р. - 4 460 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.04.2019 р. (1 долар США = 27,20 грн.) 121 312 грн.;

- травень 2019 р. - 4 060 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.05.2019 р. (1 долар США = 26,61 грн.) 108 036 грн. 60 коп.;

- червень 2019 р. - 4 260 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.06.2019 р. (1 долар США = 26,87грн.) 114 466 грн. 20 коп.;

- липень 2019 р. - 4 160 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.07.2019 р. (1 долар США = 26,17 грн.) 108 867 грн. 20 коп.;

- серпень 2019 р. - 4 210 доларів США, що еквівалентно офіційному курсу гривні щодо іноземних валют на дату 01.08.2019 р. (1 долар США = 25,02грн.) 105 334 грн. 20 коп., що підтверджується інформацією щодо руху грошових коштів по рахунку № UA НОМЕР_8 в іноземній валюті (долар США).

Судом встановлено, що з інформації щодо руху грошових коштів по рахунку № UA НОМЕР_8 також вбачається, що платниками в призначені платежу зазначаються реквізити суден та вид доходу зарплата (англ. «salary»). Відповідно до інформації щодо руху грошових коштів по рахунку № UA НОМЕР_8 перераховані відповідачу грошові кошти в іноземній валюті в подальшому щомісячно знімались на підставі довіреності ОСОБА_4 (дружиною відповідача).

В матеріалах справи містяться письмові заяви від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтверджують обставини викладені позивачем у позові, зокрема щодо працевлаштування відповідача за контрактами моряком та відсутності жодної матеріальної допомоги від відповідача на утримання дитини.

На підтвердження обставин викладених у позові щодо виконання батьківських обов`язків, позивач надав до суду чеки, квитанції, роздруківки та фотографії щодо придбання речей, квитків, тощо.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач дійсно працює на суднах іноземних судновласників, систематично отримує дохід у вигляді заробітної плати в іноземній валюті, має змогу сплачувати аліменти в більшій, ніж зазначено у відзиві на позовну заяву, сумі.

Доводи відповідача щодо періодичного утримання дитини відхиляються судом, оскільки грошові перекази як вбачається з наданих відповідачем квитанцій були здійсненні вже після подання позову до суду. Крім того, періодичні грошові перекази не можуть вважатись аліментами у розумінні діючого законодавства України та сприйматись як утримання дитини, тому як не мають постійного характеру.

Доводи відповідача щодо знаходження на його утриманні дружини ОСОБА_4 відхиляються судом, оскільки відповідачем не доведено, що вказана особа є непрацездатною або не має самостійного доходу з поважних причин.

З доводами відповідача щодо знаходження на його утриманні його матері пенсіонерки ОСОБА_6 , яка хвора на онкологію суд погоджується, оскільки з наданої відповідачем копії пенсійного посвідчення та виписки із медичної карти амбулаторно хворої вбачається, що вона дійсно має діагноз хронічний остеомієліт ілеосакрального зчленування зліва.

З доводами відповідача щодо знаходження на його утриманні його доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 суд погоджується.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

21.02.1990 р. Україна підписала, а 27 лютого 1991 року ратифікувала Конвенцію Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (надалі за текстом іменується «Конвенція».

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є дієздатною, працездатною людиною, працює на суднах іноземних судновласників, систематично отримує дохід у вигляді заробітної плати в іноземній валюті. Обставини, які б спростовували зазначене, матеріали справи не містять.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи позивач не довела, що заявлений до стягнення розмір аліментів на дитину у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. відповідає її потребам, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Посилання позивача на необхідність несення витрат на додаткові заняття дитини з математики та англійської мови відхиляються судом, оскільки такі витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Враховуючи, письмові докази які підтверджують витрати позивача на утримання дитини; пояснення позивача в судовому засіданні щодо приблизного розміру щомісячних витрат на дитину (харчування, одяг, інші витрати (проїзд, розваги, ліки, школа тощо) на місяць); матеріальний стан відповідача (його середньо місячна заробітна плата на посаді моряка становить 121 518 грн. 10 коп. з розрахунку: 850 626 грн. 70 коп. / 7 = 121 518 грн. 10 коп.); що робота моряка носить періодичний характер (специфіка даної роботи передбачає її нестабільність та нерегулярність в отриманні заробітку); фізичний стан відповідача; кількість осіб, які перебувають на його утриманні (непрацездатна матір та малолітня донька); гарантований мінімум встановлений законодавством щодо розміру аліментів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 7 500 щомісячно з розрахунку:

- 50% від середньо місячної заробітної плати на посаді моряка враховуючи той факт, що така робота носить періодичний характер, становить 121 518 грн. 10 коп. / 2 = 60 759 грн. 05 коп.;

- три особи, як встановлено судом, що перебувають на утриманні відповідача (непрацездатна мати - ОСОБА_6 , донька ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_3 ), становить 60 759 грн. 05 коп. / 3 = 20 253 грн. 01 коп. та враховуючи вимоги законодавства, щодо стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті (доходу) платника аліментів, тобто ј від 60 759 грн. 05 коп., становить 15 189 грн. 76 коп.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, розмір аліментів 7 500 грн., який підлягає стягненню є менший в два рази ніж визначений ч. 5 ст. 183 СК України розмір стягнення на одну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач звернувся до суду з позовом 14 лютого 2019 року, відповідно сума аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача починаючи з зазначеного терміну.

Що стосується вимоги, щодо визначення місця проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, а відповідачем не спростовується, той факт, що малолітня донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу між сторонами постійно мешкає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У силу ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно, як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про судові витрати суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (надалі за текстом «Постанова»), судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 01-10/18 від 09.10.2018 р., додаткова угода № 1 від 09.10.2018 р. до договору про надання правової допомоги № 01-10/18 від 09.10.2018 р., рахунок № 1 від 09.10.2018 р. до договору про надання правової допомоги № 01-10/18 від 09.10.2018 р., відповідно до яких вбачається, опис наданих адвокатом послуг, їх вартість та час який був витрачений для їх надання.

В матеріалах справи міститься вартість послуг адвоката у загальній сумі 14 000 грн. на підставі виставленого рахунку № 1 від 09.10.2018 р. до договору про надання правової допомоги № 01-10/18 від 09.10.2018 р.

У Постанові Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі № 821/1594/17, висвітлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги складність справи, кількість судових засідань, кількість проведених адвокатом окремих процесуальних дій, кількості поданих процесуальних документів, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 14 000 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України, та керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 89, 128, 141, 258, 263-265, 274, 279, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_9 ; останнє відоме місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_10 ; АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 29.10.2014 р. щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., починаючи з 14.02.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 29.10.2014 р. разом з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_9 ; останнє відоме місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_10 ; АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_9 ; останнє відоме місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_10 ; АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30- денний строк з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.Д. Коблова