Номер провадження 2/754/6015/19 Справа №754/8305/19
12 грудня 2019 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 07.09.2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує на те, що їх з відповідачем сімейне життя не склалось, їх стосунки через непорозуміння протягом років поступово погіршувались, що призвело до непримиримих протиріч, в зв`язку з чим вони припинили підтримувати шлюбні відносини та вести спільне господарство. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем є зовсім різними за характерами людьми, у них протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що призвело до втрати взаєморозуміння. В зв`язку з наведеним, позивач вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, а їх шлюб носить формальний характер, тому просить шлюб розірвати.
Також, позивач вказує на те, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на відповідача, вартістю 1 500 000,00 грн., яка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач просить поділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири за кожним.
Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити її вимоги, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.06.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, а також витребувано копію договору купівлі-продажу спірної квартири.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.09.2014 року в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2391.
Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає.
Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім`ї суперечило б інтересам позивача та інтересам малолітньої дитини, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Також, судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 03.03.2015 року на підставі свідоцтва про право власності відповідачем було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
З долучених до матеріалів справи квитанцій від 02.12.2014 року, 03.12.2014 року, 04.12.2014 року, 05.12.2014 року, 08.12.2014 року вбачається, що кошти за вказану квартиру було внесено під час шлюбу.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).
Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , що зареєстрована за відповідачем, була придбана під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частинах, а саме шляхом визнання права власності по 1/2 частині квартири за позивачем та відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6531, 40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
На підставі ст.ст.69-72, 372 СК України, Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року, керуючись ст.ст.4, 10, 76, 141, 206, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 07 вересня 2014 року в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2391 - розірвати.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 63,7 кв.м., індексний номер: 34394271 Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.03.2015 року.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 63,7 кв.м., індексний номер: 34394271 Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.03.2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 17 грудня 2019 року.

Суддя