Єдиний унікальний номер 233/1493/19 Номер провадження 22-ц/804/1979/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 233/1493/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітні платі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року (суддя Каліуш О.В.),

в с т а н о в и в :

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що він з 2015 року працював у «Ясинуватському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні» державного підприємства «Донецька залізниця», яке в 2016 році реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», яке є складовою публічного акціонерного товариство «Укрзалізниця» (), до якого згідно статуту перейшли усі права та обов`язки, зокрема, і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників. 25 травня 2017 року за наказом про припинення трудового договору від 25 травня 2017 року №876/ДН-ОС він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно із ст. 38 КЗпП України. На день його звільнення з роботи йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата з урахуванням всіх належних утримань у розмірі 9704,05 грн. за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 9704,05 грн.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітні платі відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення про відмову у задоволенні його позову винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження наявності заборгованості він додає до апеляційної скарги табуляграми за спірний період, електронний варіант виписки по картковому рахунку та інформацію.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 15 лютого 1997 року працював у вагонному депо Дебальцеве-сорт «Донецької залізниці»; з 01 червня 2005 року Дебальцевська дистанція цивільних споруд перейменована у Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Донецької залізниці; з 05 березня 2012 року Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління Донецької залізниці перейменовано у Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця»; з 19 липня 2013 року Дебальцевське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця» перепідпорядковане до Попаснянського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства «Донецька залізниця»; з 02 листопада 2015 року апарат управління перепідпорядкований до Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства «Донецька залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укразілзниця». Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; з 01 вересня 2016 року позивачеві продовжено дію трудового договору на посаді інженера 2 категорії (а.с.3-10).

25 травня 2017 року позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с. 10).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі позивач до позовної заяви надав ксерокопію витягу із зведеної відомості № 90 на виплату заборгованості по державному підприємству «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», з якої вбачається, що заборгованість, яка включена до передавальної відомості перед ОСОБА_1 складає 16608,05 грн. (а.с.15).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , надаючи ксерокопію зведеної відомості № 90 про заборгованість, яка включена до передавальної відомості у розмірі 16608,05 грн., без зазначення періоду утворення такої заборгованості, не довів достовірності такої відомості як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної платі та її розміру за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено.

Апеляційний суд погоджується з зазначеним висновком.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 94 КЗпП України та статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

12 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звертався до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якій просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату в сумі 39447,64 грн. за період з березня 2017 року по травень 2017 року (а.с.41).

У вказаній позовній заяві позивач стверджував, що на день його звільнення з роботи йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період роботи з березня 2017 року по травень 2017 року у розмірі 39447,64 грн. Про наявність будь-якої іншої заборгованості із заробітної плати на день звільнення не зазначав та питання щодо заборгованості із заробітної плати за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в позовній заяві, поданій 12 листопада 2018 року не порушував.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року у розмірі 35124,24 грн. Рішення суду набрало чинності 11 січня 2019 року (а.с.42-43).

До позову у даній справі позивачем на підтвердження заборгованості по заробітній платі надана ксерокопію витягу із зведеної відомості № 90 на виплату заборгованості по державному підприємству «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», з якої вбачається, що заборгованість, яка включена до передавальної відомості перед ОСОБА_1 складає 16608,05 грн. (а.с.15).

Проте, зазначена ксерокопія витягу не містить періоду утворення такої заборгованості. Крім того, цей витяг не містить ані підписів посадових осіб, ані печаток та штампів підприємства, які б могли свідчити про офіційність зазначеного документу.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач окрім ксерокопії витягу із зведеної відомості жодного доказу щодо заборгованості за період лютий-серпень 2016 року до суду першої інстанції не подав.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі позивач просить долучити до справи надані документи, які свідчать про нарахування та виплату належних сум заробітної плати у відповідний період.

Разом з цим, апеляційна скарга не містить обґрунтування неможливості подання таких документів у суді першої інстанції. Також позивачем у апеляційній скарзі не було наведено виняткових обставин, з яких вказані докази не були надані суду першої інстанції.

Крім того, надані до апеляційної скарги документи, а саме табуляграми за лютий-червень 2016 року, в той час як позовні вимогу стосуються періоду лютий-серпень 2016 року, при цьому позивачем в апеляційній скарзі зазначено припущення щодо заборгованості за липень-серпень 2016 року, а надані виписка по картковому рахунку та інформація не є належними доказами, що свідчать про наявність заборгованості.

З огляду на викладені фактичні обставини надання доказів та відповідність зазначених доказів вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку, що передбачених статтею 267 ЦПК України підстав для прийняття цих нових доказів не встановлено, оскільки доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача не надано.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна