Справа № 445/771/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/2823/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.

секретаря: Матяш С.І.

за участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу Папірянська Оксана Орестівна про зміну черговості одержання права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

в травні 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який доводився рідним братом та дядьком позивачів, відповідно вони є спадкоємцями другої та п`ятої черги за законом. Заповіту спадкодавець не склав. Після смерті ОСОБА_6 , позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналися, що крім них із такою заявою також звернулася дружина померлого ОСОБА_4 , яка згідно із законом є спадкоємицею першої черги за законом. Вказують, що відповідачка з 2015 року з ОСОБА_6 не проживала, так як перейшла проживати до своєї рідної сестри в сусіднє село, спільних дітей у подружжя не було. Позивачі вказують, що ОСОБА_6 був особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, одним із діагнозів, зокрема, був вроджений вивих правої стегнової кістки, функціонально привідна контрактура в правому колінному суглобі, і вони постійно опікувалися ним та надавали йому необхідну допомогу протягом усього життя, здійснили поховання. Фактично померлому ОСОБА_6 його важкий стан здоров`я завдавав великих складностей, він не міг забезпечувати себе, потребував стороннього догляду та підтримки. Вони купували йому необхідні продукти, одяг, лікарські засоби, систематично відвідували його, готували йому їжу, прибирали в будинку, стежили та, при необхідності, забезпечували належний стан будівлі, підсобних приміщень та господарства. Дружина ж ОСОБА_6 також була похилого віку та потребувала сторонньої підтримки, а тому не могла здійснювати догляд за чоловіком. Вважали, що в силу ст. 1259 ЦК України, вони мають право на зміну черговості одержання права на спадкування.

Просили суд змінити черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_6 та надати їм право на спадкування разом з спадкоємцями першої черги.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу Папірянська Оксана Орестівна про зміну черговості одержання права на спадкування відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржили позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі, зазначають, що оскаржуване рішення постановлене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема покликаються на те, що досліджуючи стан здоров`я ОСОБА_6 , суд покликався лише на лист Глинянської міської лікарні № 48 від 14.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Глинянській райлікарні з 13.11.2017 року по 15.11.2017 року, що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого № 1155, № 1157. У вказаному листі також зазначено, що ОСОБА_7 хворіє вродженим вивихом в правому кульшовому суглобі з народження, в подальшому розвинулись патофізіологічні ускладнення: остеопорозом головки правої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії, анкілозом правого кульшового суглобу з укороченням кінцівки на 13 см, вторинним ортостатичним кіфосколіозом з порушенням функції хребетного стовбура III ст., значним порушенням функції ходьби.

Проте, медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_6 із Глинянської міської лікарні судом не витребовувалась та не досліджувалась, а взятий до уваги лист Глинянської міської лікарні №48 від 14.12.2018 року стосується знаходження ОСОБА_6 , 1937 року народження, на стаціонарному лікуванні в Глинянській райлікарні з 13.11.2017 року по 15.11.2017 року, містить перелік захворювань та інформацію про їх перебіг, проте судом не з`ясовано вплив похилого віку ОСОБА_6 , інвалідності II групи з дитинства та захворювань на його здатність самостійно забезпечувати свою життєдіяльність, а також чи потребував він перебуваючи у такому стані сторонньої допомоги і догляду.

Вказані обставини свідчать про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для розгляду справи та необґрунтованість висновків суду, які стали підставою для відмови у позові.

Крім цього, покликаючись на довідку Заставнянської сільської ради Золочівського району Львівської області № 206 від 18.06.2018 року, суд зазначив, що ОСОБА_6 проживав в с. Заставне Золочівського району Львівської області і вів підсобне господарство до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, згідно запису в погосподарській книзі, станом на 01.01.2017 року в господарстві утримувалось 10 птиць та 5 бджолосімей.

Проте, наявність у погосподарській книзі записів на які покликався суд, не свідчить про те, що господарством займався ОСОБА_6 , а лише вказує що в цьому господарстві налічувалось. Враховуючи похилий вік ОСОБА_6 , інвалідність II групи з дитинства та захворювання, про які зазначено в довідці Глинянської міської лікарні, а також покази допитаних свідків вбачається, що таким господарством самостійно ОСОБА_6 займатись не міг, а брат спадкодавця - ОСОБА_8 . разом з племінницею ОСОБА_1 постійно допомагали йому, працювали по господарству, прибирали та підтримували в належному стані його дім, матеріально забезпечували та доглядали ОСОБА_6 , якого з липня 2015 року залишила одного його дружина ОСОБА_9 .

Стверджують, що вони більше двадцяти років доглядали та помагали ОСОБА_6 , а починаючи з 2007 року, коли йому виповнилось 70 років, постійно доглядали його по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також допомагали і його дружині ОСОБА_10 , яка в той час вже була людиною похилого віку, піклувались про них, займались їхнім господарством, будинком, городом, матеріально забезпечували.

Враховуючи наведене просили рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення суду, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтримання вимог апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду належних, допустимих, безспірних та переконливих доказів на підтвердження перебування померлого ОСОБА_6 у безпорадному стані протягом тривалого часу та його потреби у зв`язку із цим у сторонньому догляді та того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували чи надавали йому допомогу, що дає підстави для зміни черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 80 років.

Із свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були рідними братами.

Із свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 доводиться племінницею ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , ОСОБА_6 23.09.1972 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_12 .

Згідно матеріалів спадкової справи, позивачі та відповідач звернулися, у передбачений законом строк, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно довідки Глинянської міської лікарні № 48 від 14.12.2018 року, ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в Глинянській райлікарні з 13.11.2017 року по 15.11.2017 року, що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого № 1155, № 1157. ОСОБА_6 хворіє вродженим вивихом в правому кульшовому суглобі з народження, в подальшому розвинулись патофізіологічні ускладнення: остеопорозом головки правої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії, анкілозом правого кульшового суглобу з укороченням кінцівки на 13 см, вторинним ортостатичним кіфосколіозом з порушенням функції хребетного стовбура ІІІ ст., значним порушенням функції ходьби. На основі цих ускладнень розвинулась ішемічна хвороба серця, миготлива аритмія, гіпертонічна хвороба, серцево-судинна недостатність, хронічна ниркова недостатність, недостатність органів черевної порожнини, що призвело до поліорганної недостатності.

Згідно виписки з пенсійного посвідчення №197, ОСОБА_6 , 1937 р.н., був інвалідом ІІ-групи безтерміново.

За правилами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Наведені обставини повинні носити систематичність та тривалість їх здійснення за часом, крім того, спадкодавець має потребувати такої опіки, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги, через, зокрема безпорадний стан, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Позивач вказавши у своєму позові про те, що спадкодавець кожні шість місяців лікувався стаціонарно та амбулаторно, не надав жодних відповідних письмових доказів на підтвердження такого лікування, зокрема: коли воно проводилося, з якими діагнозами лікувався, які були виставлені йому лікарем, та чи потребував сторонньої допомоги у зв`язку із таким лікуванням спадкодавець тощо.

Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач ОСОБА_4 - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину.

Таким чином, застосування вимог частини 2 статті 1259 ЦК України можливе при доведенні позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Позивач ОСОБА_3 , як рідний брат спадкодавця, має право на спадкування за законом другої черги, а ОСОБА_1 - пятої черги. Родинні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 стверджуються відповідними копіями документів про їх народження.

Позивач у заявленому позові стверджував, що померлий ОСОБА_6 , який був інвалідом ІІ групи, через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_6 помер у віці 80 років та переніс певні хвороби, що стверджується довідкою Глинянської міської лікарні № 48 від 14.12.2018 року даними медичних карт амбулаторного та стаціонарного хворого.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 була встановлена ІІ група інвалідності.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

З огляду на наведе, особу, якій присвоєно зазначену групу інвалідності, не можна вважати такою, що перебуває в безпорадному стані лише в силу функціонального порушення в організмі, зумовленого, в тому числі, захворюванням. Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.

Крім того, згідно Довідки приватної агрофірми "Заставне" Золочівського району Львівської області, ОСОБА_6 працював в колгоспі імені XXI з`їзду КПРС в с. Заставне Золочівського району Львівської області з 1968 року по 1976 рік сторожем, а з 1982 року по 1992 рік їздовим, згідно записів книг обліку трудового стажу за 1968-1992 роки.

Згідно довідки Заставнянської сільської ради Золочівського району Львівської області № 206 від 18.06.2018 року, ОСОБА_6 проживав в с. Заставне Золочівського району Львівської області і вів підсобне господарство до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, згідно запису в погосподарській книзі, станом на 01.01.2017 року в господарстві утримувалось 10 птиць та 5 бджолосімей. Крім того, в господарстві ОСОБА_6 в 2007 року утримувалась ВРХ, до 2014 року - 1 кінь, 5 бджолосімей до 2017 року. Інформації щодо стороннього догляду ОСОБА_6 ОСОБА_1 у сільській раді немає.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані у зв`язку з похилим віком та вказаними в медичних документах хворобами і потребував стороннього догляду. Кількість прожитих років та наявність зазначених в медичних документах захворювань не є підставою для висновку про безпорадний стан спадкодавця.

У матеріалах справи, зокрема у досліджених судом медичних документах, відсутні докази що ОСОБА_6 у зв`язку з наявними у нього захворюваннями визнавався недієздатним або обмежено дієздатним. Також відсутній висновок лікарів чи лікувальних закладів під час та після проходження ОСОБА_6 амбулаторних чи стаціонарних лікувань, що перенесені ним захворювання чи їх перебіг спричинили його безпорадний стан або необхідність обов`язкового стороннього догляду за ним. Відсутні також належні та допустимі докази того, що ОСОБА_6 не міг самостійно забезпечити умови свого проживання, потребував допомоги та піклування.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.