ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/4711/18

Провадження № 22-ц/818/5247/19

26 грудня 2019 року

м Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року (суддя Остропілець Є.Р.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 вересня 2018 року він надав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 270000 гривень на строк до 02 жовтня 2018 року, що підтверджується складеною відповідачем власноруч розпискою. Відповідно умов, зазначених у розписці, в разі прострочення терміну повернення коштів, відповідач сплачує пеню в розмірі 1% за добу. Таким чином, станом на 20 листопада 2018 року, розмір пені становить 1% - 2700 грн. х 51 (п`ятдесят одна доба) = 137700 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 270000 грн. та 1 % за кожну прострочену добу у розмірі 137700 гривень, разом 407 700 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник проти позову заперечував.

Третя особа в судове засідання не з`явився.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суму основного боргу у розмірі - 270000 гривень та 1 % за кожну прострочену добу у розмірі 137700 гривень, разом 407 700 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права, Зазначає, що відповідач та третя особа підтвердили факт удаваного правочину - розписки від 08 вересня 2018 року, відповідач та третя особа підтвердили факт нікчемного правочину - розписки від 08 вересня 2018 року, але суд їх доводи до уваги не взяв. Вказує на кримінальний характер дій ОСОБА_1 , оскільки насправді борг складався з 9000 доларів США, а не 270000 грн. Дана обставина, на думку відповідача також підтверджується надмірними штрафними санкціями - пенею в розмірі 1% за добу.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти позичальником у строк та в порядку, що встановленомі договором до 02.09.2018 року. Оскільки у визначений у розписці строк кошти позичальником не повернуті, то у позивача є підстави для звернення з даним позовом.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що 08 вересня 2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 270000 гривень на строк до 02 жовтня 2018 року, що підтверджується доданою до позовної заяви копією розпискою. Відповідно умов, зазначених у розписці, в разі прострочення терміну повернення коштів, відповідач сплачує пеню в розмірі 1% за добу (а.с. 4-5).

Станом на 20 листопада 2018 року розмір пені становить 270000 х 1% грн. 00 коп. х 51 добу = 137700 грн.

Факт написання розписки від 08.09.2018 року про отримання у борг грошових коштів в сумі 270 000 грн. у ОСОБА_1 ОСОБА_2 не заперечується.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1, 3ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти на виконання договору позики, оформленого у вигляді розписки від 08 вересня 2018 року відповідачу не передавались, колегія суддів не приймає.

Відповідно правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц за позовом про стягнення боргу за договором позики встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

Таким чином, встановивши наявність між сторонами відносин, пов`язаних з наданням позики, що підтверджується розпискою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту отримання відповідачем коштів за вказаним договором та обґрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача на Угоду від 08.09.2018 року, яка підписана позичальником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про нікчемність розписки, наданої ОСОБА_2 ОСОБА_1 , судовою колегією не приймаються, оскільки угода не підписана ОСОБА_1 ( а.с. 33 ).

Крім того, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Враховуючи те, що позивачем було надано суду боргову розписку, підстави вважати договір виконаним чи визнання його нікчемним самим позивачем, відсутні.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимог про визнання правочину недійсним, відповідачем не заявлялось.

Достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 надано не було.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова