ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 642/7028/18

Провадження № 22-ц/818/4081/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Відповідачі: Харківська міська рада, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстрації прав власності,

за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 травня 2019 року, ухваленого суддею Пашнєвим В.Г.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року представник позивачів адвокат Янковський В.В. звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації від 14 квітня 1999 року №26766 про передачу у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року, на підставі якого, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та записана у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999 та скасувати реєстрацію права спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , записану у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999 на підставі Свідоцтва про право власності на житло реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року.

Позов мотивований тим, що у 1999 році сім`я позивачів, яка складалася на той час з чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , використовувала на умовах найму квартиру АДРЕСА_1 та вони усі виявили бажання приватизувати займане ними житло, в зв`язку із чим звернулися до відділу приватизації державного житлового фонду Управління приватизації комунального майна та приватизації Харківської міської ради та їм були видані приватизаційні платіжні доручення: №26766/1 ( ОСОБА_4 ), №26766/2 ( ОСОБА_5 ), №26766/3 ( ОСОБА_2 ), №26766/1 ( ОСОБА_3 ).

Однак, після отримання зазначених приватизаційних платіжних доручень, усіма ними було прийнято рішення не одержувати та не використовувати, належні їм, відповідні житлові чеки як приватизаційні папери для приватизації квартири АДРЕСА_1 , так як вони мали бажання використати ці приватизаційні папери для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

В зв`язку із вищезазначеним, вони не пішли до вказаного у приватизаційних платіжних дорученнях відділення ощадбанку (філії ХОУ ощадбанку №326 м. Харків вул. Слов`янська, 4), а відповідно вважали, що таким чином не здійснили приватизацію найманої ними квартири, згідно з вимогами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, проведення процедури по списанню житлових чеків для отримання ними у власність зазначеної квартири, а саме використання коштів приватизаційних депозитних рахунків за приватизаційними платіжними дорученнями щодо переказу належних сум з депозитних рахунків на позабалансові рахунки відповідного позабюджетного фонду приватизації, згідно до вимог Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27 квітня 2000 року N 179 не відбулося. Свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , позивачами не отримувалося, а відповідно ні яких дій щодо реєстрації права власності на це нерухоме майно, нами не приймалося.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_4 , в зв`язку із чим їм стало відомо, що на підставі свідоцтва про право власності на житло реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстровано у міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та записана у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999, що також пізніше було підтверджено і листом Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 28.11.2018 № 13619 у відповідь за запит від 23.11.2018 р. адвоката Янковського В.В., який надає правову допомогу. Таким чином позивачі вважають, що приватизація квартири АДРЕСА_1 , а саме передача у власність даного житлового приміщення відбулась із порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в супереч їх волі щодо використання житлових чеків, чим порушено їх право.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 27 травня 2019 року позов задоволено. Скасовано розпорядження Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації від 14 квітня 1999 року № 26766 про передачу у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року, на підставі якого, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та записана у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999. Скасовано реєстрацію права спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , записану у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999 на підставі Свідоцтва про право власності на житло реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при передачі у спільні сумісну власність - квартири АДРЕСА_1 , були допущенні порушення вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56 (яке діяло станом на 1999 рік). Підстав для застосування строку позовної даності не має, з огляду на те що представник відповідача у своїй заяві робить лише припущення, що позивачі повинні бути обізнані про наявність розпорядження і не наводить жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, який може довести такі обставини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції безпідставно не було застосовано наслідки пропущення строку звернення до суду позивачами у справі, оскільки позивачі звертались з заявою 22.01.1999 року про передачу в приватну спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Позивачами не наведено обгрунтування поважності пропущення строку позовної давності. Позивачі не звертались із заявою поновити строк звернення до суду. Зазначає, що при видачі оскаржуваних розпорядження та свідоцтва не були порушені вимоги чинного законодавства України у сфері приватизації державного житлового фонду та державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, крім того не були порушені права та обов`язки позивачів у справі.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством. Обов`язковою умовою визнання недійсним акта є не тільки невідповідність його чинному законодавству, але й порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача діями відповідача під час видачі оскаржуваних розпорядження та свідоцтва.

Адвокатом Янковським В.В. до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому він наводить доводи, які були викладені ним у позовній заяві та просить закрити апеляційне провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст.362 ЦПК України, оскільки представник ХМР, який підписав апеляційну скаргу не надав довіреність на підтвердження своїх повноважень.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 22 січня 1999 року, ОСОБА_4 звернувся з заявою (реєстраційний номер 4-808 від 09.03.1999 ) на ім`я директора Харківського міського центру приватизації держаного житлового фонду про оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 , що займає разом з членами сім`ї на умовах найму, дана заява підписана останнім та позивачем ОСОБА_2 . Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_4 . До заяви додано довідку про склад сім`ї та займані приміщення від 08.02.1999, оформлену ЖЕД № 49.

Згідно з довідкою про склад сім`ї та займані приміщення від 08.02.1999 у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введенняв дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з вимогами частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло (пункт 5).

Розпорядженням Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації від 14 квітня 1999 року №26766 - квартира АДРЕСА_1 , передана у спільну сумісну власність наймачу ОСОБА_4 та членам його сім`ї.

Також, у даному розпорядженні встановлена сума житлових чеків у розмірі 8,13 грн. На підставі вказаного розпорядження видане свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 14 квітня 1999 року, за яким квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та записана у реєстрову книгу за № П-4-9868 від 12.05.1999.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових, речових і електроних доказів, висновків експертів.

Згідно ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Матеріали справи не містять доказів, що в результаті протиправних дій відповідачів цивільні права позивачів зазнали зменшення або ліквідації і це позбавило їх можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо відсутності повноважень представника ХМР спростовуються матеріалами справи з яких вбачається, що на а.с.104 міститься довіреність ХМР на ім"я ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, але не дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими, і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

З огляду на це, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.141 ЦПК України з позивачів на користь відповідача ХМР підлягає стягненню судовий збір в рівних частках в сумі 3171,60 грн по 1057, 20 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове. В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстрації прав власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради судові витрати в сумі 3171,60 грн в рівних частках по 1057 (одна тисяча п"ятдесят сім) грн 20 коп з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 23 серпня 2019 року