Справа № 527/1747/19
провадження № 2-з/527/23/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Павлійчук А.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 прохає вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб: «Орel vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 ; транспортний засіб: «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 ; земельну ділянку: кадастровий номер: :30:002:0199 , місце розташування: АДРЕСА_1 , землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею - 0,0250 гектарів; частину адміністративного корпусу за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_2 намагається відчужити спірний автомобіль, я вважаю що він має реальну можливість відчужити належне йому майно, тому невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Окрім того, для того щоб експерт мав можливість встановити реальну ринкову вартість автомобіля на день винесення рішення про поділ майна подружжя, необхідно йому надати для огляду даний автомобіль.

Вивчивши заяву про забезпечення позову суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із заяви заявника вбачається, що видом забезпечення позову є накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 .

Згідно частини 3 ст. 150 ЦПК України,заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до поданої заяви про забезпечення позову, в якій відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, в тому числі тих фактів, що ОСОБА_2 має намір чи здійснює дії по відчуженню майна чи будь-які інші дії які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення є необґрунтованим.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. В. Павлійчук