ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1806/2-2419/11

провадження № 61-33328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2012 року, ухвалене у складі судді Чернобая О. І.,та рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Криворотенка В. І.,Левченко Т. А.,Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» (далі - ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 1 лютого 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» укладено кредитний договір № 19/7-ю, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у виді відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 80 000 доларів США на строк до 31 січня 2011 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом.

У забезпечення цього договору 1 лютого 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № 19/7, згідно з яким поручитель зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» не виконувало належним чином зобов`язання з повернення кредиту і станом на 21 березня 2011 року має заборгованість у розмірі 134 227,76 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредита - 79 479,15 доларів США, заборгованість за процентами - 29 018,98 доларів США, заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасне повернення кредита, - 19 688,56 доларів США та заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасну сплату процентів, - 6 041,07 доларів США.

За таких обставин позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 134 227,76 доларів США з ОСОБА_1 і ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» солідарно.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2012 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року у розмірі 134 227,76 доларів США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення складає 1 072 452,96 гривень.

Стягнено з ОСОБА_1 та ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» по 850 гривень з кожного у відшкодування судового збору та по 60 гривень з кожного - у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» зобов`язань за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року і наявність заборгованості у зазначеному банком розмірі, яка підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2012 року у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 684,06 доларів США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення складає 642 526,08 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 15 200 доларів США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення складає 395 656 гривень, заборгованість за процентами - 8 309,39 доларів США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення складає 216 293,42 гривень, та заборгованість за пенею - 1 174,67 доларів США, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення складає 30 576,66 гривень.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 167,25 гривень у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову.

Стягнено з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_1 1 526,29 гривень у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Зменшуючи розмір стягненої з ОСОБА_1 заборгованості, апеляційний суд керувався статтею 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та дійшов висновку про припинення його поруки за щомісячними платежами, строк сплати яких настав поза межами шестимісячного строку, який передував поданню цього позову.

У частині вирішення позовних вимог до позичальника за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції не переглядав у зв`язку з відсутністю відповідних доводів у апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2012 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року скасувати і передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вказує, що його порука за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року припинена повністю, оскільки у 2009 році банк реалізував своє право вимагати погашення кредитної заборгованості достроково, таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання.

Вказує, що апеляційний суд не навів у рішенні деталізованого розрахунку стягнених із нього щомісячних платежів, а також не застосував позовну давність в один рік до позовних вимог про стягнення неустойки.

Доводів щодо незаконності судових рішень в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван», касаційна скарга не містить.

Позиція інших учасників справи

У травні 2019 року ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомило суд про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року та договорами забезпечення до нього Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс».

Оскільки доказів укладення договорів відступлення права вимоги одночасно із відповідним повідомленням не подано, касаційний суд питання про процесуальне правонаступництво не вирішує.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 1 лютого 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» укладено кредитний договір № 19/7-ю, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у виді відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 80 000 доларів США на строк до 31 січня 2011 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом.

Кредит підлягав погашенню щомісячними платежами, які підлягали внесенню до 7 числа місяця, наступного за місяцем, у якому підлягала погашенню чергова частина тіла кредита та нараховані проценти (пункти 2.5, 2.8 кредитного договору, графік погашення).

У забезпечення виконання кредитного договору № 19/7-ю 1 лютого 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № 19/7, згідно з яким поручитель зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

ТОВ «Транспортно-Експедиційна Фірма «Караван» не виконувало належним чином зобов`язання з повернення кредиту і станом на 21 березня 2011 року має заборгованість у розмірі 134 227,76 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредита - 79 479,15 доларів США, заборгованість за процентами - 29 018,98 доларів США, заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасне повернення кредита, - 19 688,56 доларів США та заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасну сплату процентів, - 6 041,07 доларів США.

З цим позовом, у тому числі до поручителя, ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося у березні 2011 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносини, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлено строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Апеляційним судом встановлено, що кредит підлягав погашенню щомісячними періодичними платежами, тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України та умовами кредитного договору спливав 7 числа місяця, наступного за місяцем, за який нарахований щомісячний платіж.

Оскільки умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання ним цих зобов`язань шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя про стягнення заборгованих коштів підлягав обчисленню з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Так як з цим позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося у березні 2011 року, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин статтю 559 ЦК України і обґрунтовано стягнув з поручителя щомісячні платежі у межах шести місяців, які передували зверненню до суду, оскільки за іншими щомісячними платежами порука ОСОБА_1 припинилася.

Доводи заявника про те, що його порука за кредитним договором № 19/7-ю від 1 лютого 2008 року припинена повністю, так як у 2009 році банк реалізував право вимагати погашення кредитної заборгованості достроково, касаційний суд відхиляє, оскільки у направлених поручителю у 2009 році листах банк заявляв лише вимогу про погашення поточної заборгованості та зазначив про своє право пред`явити вимогу про дострокове погашення боргу у разі непогашення боргу.

Разом з тим відомості про те, що позивач скористався відповідним правом, у справі відсутні, тому доводи касаційної скарги у цій частині безпідставні.

Твердження заявника про те, що апеляційний суд не навів у рішенні деталізованого розрахунку стягнених із нього щомісячних платежів, касаційний суд вважає помилковими. Суд апеляційної інстанції обчислив суму стягнення у межах шести місяців, які передували поданню позову, окремо за тілом кредита, процентами і пенею та вказав відповідні суми у рішенні; заявник власного розрахунку щомісячних платежів не надав і на неправильність здійсненого судом апеляційної інстанції розрахунку не вказав, обмежившись лише загальними посиланнями на його недеталізованість.

Доводи заявника про те, що суд не застосував позовну давність в один рік до позовних вимог про стягнення неустойки, не мають правового значення, оскільки суд стягнув пеню за менший період, а саме за шість місяців, які передували поданню позову.

Кім того, згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, проте ОСОБА_1 , зазначаючи у заяві від 20 грудня 2011 року про те, що пеню можливо стягнути лише у межах однорічного строку, просив у позові відмовити у зв`язку з необґрунтованістю, а не з підстав спливу позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Так як касаційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 і ухвалено у цій частині нове рішення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2012 року касаційний суд не переглядає.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення виконання рішення апеляційного суду

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов