Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 2-404/10

провадження № 61-45162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року у складі судді Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та просив визнати дійсними договори купівлі-продажу майнових паїв, укладених між ним та відповідачами 16 липня 2004 року, та визнати за ним право власності на будівлю автогаража (3 бокс), що розташований на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсними договори купівлі-продажу майнових паїв, укладені 16 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ..

Визнано за ОСОБА_9 право власності на будівлю автогаража (3 бокс), площею 395 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 23 серпня 2018 року оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2010 року.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що є підставою для відмови увідкритті апеляційного провадження відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_8 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що про оскаржуване рішення Млинівського районного суду Рівненської області вона дізналася під час ознайомлення 20 липня 2018 року з матеріалами справи № 2-404/10.

Зазначає, що позов не визнавала та не була присутня в судовому засіданні в суді першої інстанції при розгляді справи. Суд першої інстанції встановлював особу відповідача як ОСОБА_2 та розглядав справу за участі цієї особи. Проте на той час вона вже змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_10 . Судове рішення ухвалене на підставі підроблених документів.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності на гараж. Витребувано зазначену справу з Млтнівського районного суду Рівненської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2010 року позов ОСОБА_12 задоволено.

Визнано дійсними договори купівлі-продажу майнових паїв, укладені 16 липня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_9 право власності на будівлю авто гаража (3 бокс), площею 395 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_8 у жовтні 2018 року, тобто через 8 років після ухвалення рішення судом першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Встановивши, що ОСОБА_8 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Млинівського районного суду Рівненської області у справі № 2-404/10 більше, ніж через 8 років після складення повного тексту рішення, доказів можливості застосування до даних правовідносин положень пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України заявником надано не було, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Аргументи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук