Єдиний унікальний номер 236/2700/18 Номер провадження 22-ц/804/471/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сергєєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 236/2700/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 листопада 2018 року (справа № 236/2700/18, суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складений 20 листопада 2018 року в м. Лиман Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат.

У своїй заяві Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 квітня 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між відповідачем та Банком кредитний договір.

АТ КБ «Приватбанк» було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, проте, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 02 травня 2018 утворилась заборгованість у розмірі 116 380,05 грн. що складається з наступного:

- 7 445,03 грн. - заборгованість за кредитом;

- 105 735,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов. Заявник вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив в задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки не повно, не всебічно та не об'єктивно дослідив обставини справи, не надав належної оцінки доказам по справі. Суд не врахував, що здійснений 09 вересня 2015 року платіж по сплаті боргу відповідачкою ОСОБА_1 свідчить про визнання нею боргу перед Банком та переривання перебігу позовної давності.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності, однак, такий висновок суду є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи. Використання картки відповідачем розпочато з 21 квітня 2008 року, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості та Виписці по картковому рахунку, що додавався до матеріалів справи.

Відповідач неодноразово користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У випадку, коли договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу

Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особи дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

На підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надані належні та допустимі докази, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі, окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, накопичувальним порядком.

Наданий розрахунок заборгованості судом неналежно досліджено, що і призвело до помилкових висновків. Так, відповідач здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості, остання графа розрахунку заборгованості «Сума погашення за наданим кредитом» відображує розмір коштів сплачених за даним кредитним договором. Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом» та у вказаній виписці, що додавалась в обґрунтування позову.

Згідно з п. 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Останній платіж на сплату заборгованості було здійснено 09 вересня 2015року шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості в сумі 1 005,93 грн.

Таким чином, помилковим є висновок суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, враховуючи те, що договір не припинений і останнє погашення відповідачем відбулося 09 вересня 2015 року, що є перериванням строку позовної давності, відповідно до вимог ст. 264 ЦК України. Саме з цієї дати перебіг позовної давності за вимогами про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування, комісії, починається заново. Банк звернувся до суду з позовом 12 серпня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Оскільки кредитний договір є дійсним та діючим, відповідач не спростував факт неповернення кредитних коштів та несплату процентів за користування кредитом, то законними є вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач порушив умови договору, допустив порушення строків повернення кредиту, тому має його повернути.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача та відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та за допомогою «Судової повістки - повідомлення» в електронному вигляді (а.с. 129,130). Представник Банку надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 131, 132).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Судом встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

12 серпня 2018 року Акціонерне товариство КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2008 року у розмірі 116 380,05 грн., що виникла станом на 05 травня 2018 року, та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7 445,03 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 105 735,02 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 200 грн.(а.с. 32)

На підставі ліцензії Національного банку України від 05 жовтня 2011 року № 22 позивач має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 27).

Відповідно до п.1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 519 від 21 травня 2018 року, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519, було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 29-30).

У відповідності з укладеним договором № б/н від 16 квітня 2008 року, ОСОБА_1 16 квітня 2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 16).

З розрахунку заборгованості АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02 травня 2018 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 116 380,05 грн., що складається з 7 445,03 грн. - заборгованості за кредитом, 105 735,02 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3 200,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с. 9-14, 74-84).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Встановлено, що згідно з кредитним договором б/н від 16 квітня 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 07.2014 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 97).

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 користувалася виданою карткою. Остання операція по картці, яка зроблена відповідачем, відбулась 07 квітня 2014 року (а.с.81). Після 07 квітня 2014 року всі операції по карті були зроблені Банком (відміна штрафу, списання процентів, автоматичне погашення заборгованості, тощо) (а.с. 81 - 84).

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила застосувати позовну давність до вимог АТ КБ «Приватбанк» та відмовити в задоволенні позову Банку (а.с. 99).

Вирішуючи справу, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції посилався на те, що строк дії картки № НОМЕР_1, виданої ОСОБА_1, встановлено до 07.2014 року. Належних та допустимих доказів того, що вказана картка перевипускалася суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи,суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні його вимог, застосувавши при вирішенні справи наслідки спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленої до винесення ним рішення (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Апеляційну скаргу позивача апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Так, твердження позивача про те, що останнє погашення відповідачем ОСОБА_1 відбулося 09 вересня 2015 року, яке відповідно до ст. 264 ЦК України, є перериванням строку позовної давності, що начебто не врахував суд першої інстанції при вирішенні справи, не відповідає дійсності.

Згідно із ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Як зазначено у ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За приписами ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів льотного періоду» базова процентна ставка в місяць становить 1,9 %. Обов'язковий щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с. 17, зворотній бік).

Таким чином, договором між сторонами встановлений обов'язок повернення грошових коштів та процентів періодичними щомісячними платежами, які складаються з тіла кредиту та відсотків.

За таких умов, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, та у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2520цс15

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 17 лютого 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 80), та саме з цього часу у позивача виникло право вимагати повернення грошових коштів, як за основним зобов'язанням так і за відсотками.

Як вбачається з довідки позивача, строк дії картки НОМЕР_1, відкритої 24 квітня 2007 року, закінчився 07/14.

Виходячи з правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127 цс-14, строк погашення процентів за кредитом, визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходе до висновку, що строк позовної давності в цій справі щодо стягнення кредиту в повному обсязі закінчився у липні 2017 року, тоді як позов заявлено 12 серпня 2018 року.

Щодо останнього автоматичного списання простроченої заборгованості з рахунку відповідача, що відбулося 09 вересня 2015 року, на яке посилається позивач у скарзі, то воно не може бути підставою переривання перебігу позовної давності.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2891цс16 від 08 листопада 2017 року, не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою не це особою.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або за його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, у боржника було відсутнє волевиявлення на погашення боргу та такі дії він не схвалював, не уповноважував Банк на автоматичне списання боргу з будь-яких інших карток, про що позивач не зазначив у позові, та не надав суду будь - яких належних та допустимих доказів щодо цього, а відповідач ОСОБА_1, навпаки заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском строку позовної давності, що застосована судом за заявою сторони у спорі.

З вимогою про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся лише 12 серпня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку давності. Згідно зі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (а.с. 32).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, правомірно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Отже, оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі наданих сторонами доказів, які суд належно оцінив, і підстав для скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складення.

Судді:

Повний текст постанови складений «05» лютого 2019 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду М.С. Будулуца