Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 556/1769/15-ц

провадження № 61-264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 квітня

2016 року в складі судді Котик Л. О.та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року в складі колегії суддів: Хилевич С. В.,

Максимчук З. М., Рожин Ю. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько

ОСОБА_4 . За життя ним було складено заповіт, за яким усе своє майно, розташоване по АДРЕСА_1 , заповів їй. Вважала, що спадщину прийняла, оскільки відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, оформити спадкові права на будинок, розташований за указаною адресою не мала можливості, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа щодо права власності спадкодавця на такий будинок. У зв`язку із чим нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області

від 11 липня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок та інші господарські будівлі, що розташовані по

АДРЕСА_1 , після смерті -

ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щопозивач є спадкоємцем за заповітом, а тому заповідані права та обов`язки спадкодавця ( ОСОБА_4 ) на належне йому майно у зв`язку зі смертю перейшли до неї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконкому Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Тимошенко І. В., 19 жовтня 2012 року та зареєстрованого у реєстрі за

№ 166. Проте визнаючи право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_1 на підставі зазначеного заповіту, суди попередніх інстанцій, не надали правової оцінки та не дослідили сам заповіт, як підставу позову, про що свідчить відсутність відповідних висновків у оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій. Крім того заявник вважав, що указаний заповіт не відповідає встановленим законодавством обов`язковим вимогам щодо форми його укладення та посвідчення, зокрема: відсутні дата та місце його укладення; відсутній підпис спадкодавця; відсутній час посвідчення такого заповіту секретарем сільської ради; укладено та посвідчено заповіт не за місцем фактичного проживання та реєстрації спадкодавця, а також посвідчений особою, яка не мала на це права. Вважав, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Крім того заявник посилався на те, що під час апеляційного розгляду даної справи, апеляційним судом у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року не розглянуто клопотання ОСОБА_2 щодо зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/1419/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Володимирецької селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Райпільська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту недійсним.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Короткий зміст заяви

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про зміну вимог касаційної скарги, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у даній справі є визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями на підставі заповіту ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконкому Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області Тимошенк І. В., 19 жовтня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 166.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 10, 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах; відповідні приписи закріплені й у ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року), визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи щодо визнання заповіту недійсним на підставі якого у справі, що розглядається суд першої інстанції визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за спірним заповітом, надавши суду ухвалу про відкриття провадження у справі № 556/1419/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Володимирецької селищної ради Рівненської області, ОСОБА_1 , третьої особи - Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним.

Проте, апеляційний суд зазначені обставини не врахував й передчасно дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, враховуючи те, що у разі визнання заповіту недійсним ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4 .

Таким чином апеляційний суд не вжив заходів щодо повного та всебічного розгляду справи, не встановив фактичні обставини, що має істотне значення для її вирішення.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У силу вимог чинного цивільного процесуального законодавства Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, надавати оцінку чи переоцінку зібраним у справі доказам, що позбавляє Верховний Суд можливості ухвалити власне рішення.

У справі, що є предметом касаційного перегляду, істотне значення має наявність чи відсутність підстав для визнання спірного заповіту недійсним. Рішення суду повинно ґрунтуватися на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із забезпеченням особі права на судовий захист.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи про витребування доказів, не встановив обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 2 частин третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 квітня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило