КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/653/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Чернишова Є.Ю.

Унікальний №381/2373/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій ГанниВікторівни, стягувач: ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казнодій Г.В., стягувач: ОСОБА_1

17 серпня 2018 року ОСОБА_2 було подано заяву про збільшення позовних вимог.

01 жовтня 2018 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 була подана заява про залишення скарги без розгляду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року скаргу було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 16 жовтня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, застосування норм процесуального права, які не підлягають застосуванню, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 про залишення скарги без розгляду на підставі положень п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував той факт, що застосування положень цієї статті можливе лише до початку розгляду справи по суті та не надав правової оцінки поданій раніше заяві про збільшення позовних вимог.

Судом першої інстанції не було враховано встановлений порядок вирішення клопотань сторін, в тому числі прийняття до розгляду збільшених позовних вимог, факт зупинення провадження у справі після заявленого апелянтом відводу головуючому та подальше його відновлення після відмови у задоволенні відводу.

Оскільки заявлені ОСОБА_2 у заяві про збільшення позовні вимоги, враховуючи правову позицію викладену в постанові Верховного Суду в справі №127/9870/16-ц від 06 червня 2018 року, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, суд першої інстанції помилково прийнявши таку скаргу до розгляду, мав закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції на відсутність будь-яких суперечностей та порушень у поданій ОСОБА_2 заяві про залишення скарги без розгляду, не відповідають дійсності, оскаржувана ухвала винесена після надання пояснень представника ОСОБА_2 та без врахування думки інших учасників справи - апелянта та державного виконавця.

Дії суду першої інстанції були помилковими, оскільки виходячи з положень ст.451 ЦПК України він повинен був розглянути скаргу по суті та прийняти відповідне рішення.

07 грудня 2018 року ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому просила відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні державний виконавець проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, державного виконавця, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на рішення державного виконавця в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах. (а.с.1-5)

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2018 року скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі. (а.с.14-15)

06 серпня 2018 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката ОСОБА_4 було усунуто недоліки вказані в ухвалі суду від 20 липня 2018 року. (а.с.18-20)

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_2 було прийнято судом до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 22 серпня 2018 року 12 год. 30 хв. (а.с.32)

21 серпня 2018 року стягувачем ОСОБА_1 було подано заяву про відвід судді. (а.с.46-49)

22 серпня 2018 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України. (а.с.50-52)

В судовому засіданні 22 серпня 2018 року заявлений стягувачем ОСОБА_1 відвід був визнаний необґрунтованим, заява про відвід передана до канцелярії суду для визначення судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України, провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід, про що постановлено відповідну ухвалу. (а.с.64-65)

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2018 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Чернишовій Є.Ю. була залишена без задоволення. (а.с.66-67)

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2018 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 було відновлено та призначено судове засідання на 27 вересня 2018 року 14 год. 00 хв. (а.с.68)

27 вересня 2018 року справа була знята з розгляду у зв'язку із зайнятістю судді в іншому кримінальному провадженні, про що секретарем судового засідання було складено відповідну довідку. (а.с.135)

Розгляд справи був призначений на 01 жовтня 2018 року 11 год. 00 хв. (а.с.139)

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 ОСОБА_4 заявив клопотання про залишення скарги без розгляду. (а.с.140, 142-144)

Задовольняючи клопотання представника боржника ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не суперечить положенням чинного законодавства, законні права та інтереси інших сторін не порушує, а тому за аналогією права підлягає застосуванню положення п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (зі змінами та доповненнями) у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74 - 77 ЦПК- про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

З урахуванням передбаченого законом строку розгляду такої скарги проведення попереднього судового засідання не є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень ст.40 ЦПК України головуючим в суді першої інстанції після відкриття судового засідання спочатку було вирішено питання щодо обґрунтованості заявленого стороною відводу.

Питання щодо «збільшення розміру позовних вимог» в судовому засіданні 22 серпня 2018 року не вирішувалось.

27 вересня 2018 року справа була знята з розгляду у зв'язку з зайнятістю головуючого в іншому провадженні.

Права та обов'язки учасників справи визначені в ст.ст.43, 49 ЦПК України, зокрема це подання заяв та клопотань, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Пунктом 2 ч.2 ст.49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. (ч.5 ст.49 ЦПК України)

Оскільки під час розгляду такої категорії справ як скарги на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця проведення підготовчого засідання ст.ст.447-451 ЦПК України не передбачено, всі дії які належить здійснити, встановити та вирішити суду здійснюються в першому судовому засіданні, в тому числі визначені ст.ст.189, 197 ЦПК України (підготовче засідання та його завдання).

§2 Глави 6 ЦПК України встановлює послідовність процесуальних дій, які зобов'язаний здійснити суд під час відкриття судового засідання та відповідно визначає відповідний момент для вчинення сторонами тих чи інших дій.

Після роз'яснення учасникам справи їх прав та обов'язків суд зобов'язаний встановити наявність заяви чи клопотань у сторін та вирішити їх по суті.

Положеннями чинного процесуального законодавства не визначено чіткого поетапного порядку заявлення стороною тих чи інших клопотань, враховуючи положення ст.ст. 43, 49 ЦПК України це право яким наділена сторони.

Наявні матеріали справи свідчать про невірне розуміння стороною апелянта положень чинного процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розгляд заяви про збільшення та/або зменшення позовних та/або їх уточнення здійснюється судом за підтримки сторони ініціатора такого звернення до суду, а не на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, доводи апелянта необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль