Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/516/18

провадження № 61-18856св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Саліхова В. В., Поліщук Н. В., від 26 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 вересня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 030/716731-KR, на виконання якого банк надав кредит у сумі 16 020,00 доларів США, зі сплатою 7,90% річних, строком користування до 02 вересня 2015 року.

03 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 030/716738-РО, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед банком за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 030/716731-KR.

Проте ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, станом на 01 грудня 2017 року утворилась прострочена заборгованість у розмірі 19 860,80 доларів США, що еквівалентно 539 336,89 грн, зокрема: за кредитом - 13 160,15 доларів США; за процентами - 6 700,65 доларів США.

АТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 860,80 доларів США, також вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у складі судді Сенька М. Ф. від 20 березня 2019 року у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, станом на грудень 2017 року утворилась прострочена заборгованість. ОСОБА_1 останній платіж за кредитним договором внесла 26 квітня 2012 року, тому 26 квітня 2015 року закінчився строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з позовом, що є підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності, про який просить сторона у спорі (представник відповідача ОСОБА_2 ).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 030/716731-KR у розмірі 19 860,80 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 8 090,05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанцій виходив з того, що вона в судове засідання не з`являється, неодноразово повідомлялася судами про час та місце розгляду справи. Встановивши зі зворотних повідомлень, які повертаються до суду, що за адресою зазначеною в кредитному договорі, вона не проживає, іншої адреси місця проживання ні банку ні суду не повідомляє, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо неї підлягають задоволенню, оскільки свої зобов`язання за кредитним договором вона не виконала, має заборгованість у розмірі 19 860,80 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому із заявою про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 з підстав припинення поруки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач, обираючи спосіб забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, починаючи з 2012 року не вжив заходів щодо стягнення з ОСОБА_2 як поручителя заборгованості. Не пред`являв поручителю вимоги, не повідомляв його про існування заборгованості. Пославшись на положення, викладені в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16, суд апеляційної інстанції зазначив, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу позивача, однак не повідомив її про дату судового засідання. Крім того, судових повісток суду першої інстанції, які і самої позовної зави вона не отримувала. Вказує, що представником відповідача ОСОБА_2 до суду першої інстанцій було подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову банку і до неї. Вказує, що останній платіж за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № 030/716731-KR вона внесла 26 квітня 2012 року на суму 1 597,54 грн. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до даних правовідносин положення статті 267 ЦК України.

При касаційному перегляді справи просить врахувати її заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, передбачених статте 267 ЦК України.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24 жовтня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 вересня 2008 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 030/716731-KR, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 16 020,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 7,90% річних, строком дії до 02 вересня 2015 року.

03 вересня 2008 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 030/716738-РО, за умовами якого ОСОБА_2 поручився за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 .

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 01 грудня 2017 року становить 19 860,80 доларів США, що еквівалентно 539 336,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 13 160,15 доларів США, що еквівалентно 357 375,05 грн; заборгованість за процентами - 6 700,65 доларів США, що еквівалентно 181 961,84 грн.

АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 11 січня 2018 року.

Представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до суду першої інстанції подано клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 внесла 26 квітня 2012 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам постанова суду апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідач ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд не повідомив її належним чином про судове засідання, призначене на 26 вересня 2019 року і на якому суд прийняв постанову.

Встановлено, що лист, яким апеляційний суд надсилав ОСОБА_1 повістку про судове засідання на 26 вересня 2019 року, відділення поштового зв`язку повернуло без вручення з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» ( том 2, а. с. 199-200).

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення її під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про її доставлення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи. Тому Верховний Суд вважає, що апеляційний суд не виконав належно зазначений процесуальний обов`язок з інформування позичальника.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19).

Крім того, висновки суду апеляційної інстанції щодо неможливості повідомлення відповідача ОСОБА_1 за адресою, вказаною в кредитному договорі не можуть вважатися виконанням вимог пункту другого частини сьомої статті 128 ЦПК України щодо повідомлення фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи судове рішення в частині прав та обов`язків відповідача ОСОБА_1 , не перевірив, чи є докази належного інформування відповідача ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції 20 березня 2019 року.

Таким чином, судом апеляційної інстанції допущено порушення частини першої статті 411 ЦПК України, що є підставою для скасування судового рішень і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), зокрема пункт 58, в якому визначено, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції, у тому випадку, якщо відповідач ОСОБА_1 забажає використати право, надане їй частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), оскільки пункт 1.1. кредитного договору від 03 вересня 2008 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Одночасно Верховний Суд звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки, викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У свою чергу у справі, яка переглядається, строк кредитування сторонами визначено по 02 вересня 2015 року (сплив строку кредитування) (том 1, а.с. 5).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, суд апеляційної інстанцій, ухвалюючи судове рішення 26 вересня 2019 року по даній справі, допустив порушення частини восьмої статті 128 ЦПК України в частині повідомлення відповідача ОСОБА_5 , про дату судового засідання, що є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

З огляду на висновки щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає касаційну скаргу обґрунтованою. Скасуванню підлягає постанова Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, а справа в цій частині підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У частині вирішення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалася.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Разом з тим, оскільки оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог скасовується з передачею справи на новий розгляд, то підстав поновлювати його виконання немає.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець