Ухвала

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/20473/13-ц

провадження № 61-19335ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму за договором позики у розмірі 265 660,41 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року залишено без змін.

28 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва

від 06 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 12 листопада 2014 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції йому не надсилалась, ознайомився з вказаною ухвалою суду 09 жовтня 2019 року та отримав її 28 жовтня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року підстави поновлення строку на касаційне оскарження, що наведені ОСОБА_1 , визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Запропоновано надати скаржнику докази, що підтверджують наявність виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень після спливу одного року з дня складення їх повного тексту, зокрема як докази того, що скаржник не був повідомлений про розгляд справи або те, що пропуск строку на касаційне оскарження стався внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Указаною ухвалою повідомлено заявника про наслідки невиконання вимог суду.

06 грудня 2019 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 14 листопада 2019 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, які містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні апеляційного суду 12 листопада 2014 року, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідачу не надсилалась, крім того, в резолютивній частині ухвали апеляційного суду від 12 листопада 2014 року не зазначено дату складання повного тексту судового рішення.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження та оскаржуваних судових рішень, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків на підставі статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 02 жовтня 2014 року недоліки ОСОБА_1 усунув.

Отже, з наведеного слідує, що заявник міг бути обізнаний про наявність даної справи у суді апеляційної інстанції, а відтак, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня

2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить особливих та непереборних обставин, що перешкодили звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення зі спливом більш як чотири роки з моменту набрання ним законної сили.

Якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту четвертого частини другої статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні підстави про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада

2014 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська