З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/445/19
Провадження №2/377/202/19
23 серпня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю: секретаря судових засідань Ахутіної А.А., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 - про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням,
27 червня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з відповідачем ОСОБА_5 вони знаходилися у шлюбі, який був зареєстрований 27 червня 1987 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області Україна, актовий запис № 115. За час їх шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є відповідач. Оскільки з відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки, які між ними були припинені ще у 2007 році, за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 14 червня 2017 року, яке набрало законної сили 4 липня 2017 року, шлюб між ними було розірвано (справа № 377/335/17). У період спільного проживання з відповідачем позивачу за місцем її роботи на підставі рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області було надано у користування службове житло у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на склад сім`ї в кількості трьох осіб: вона ОСОБА_1 ; відповідач - ОСОБА_5 та їх дочка ОСОБА_4 (ордер № 3064 від 9 грудня 1988 року). З 27 грудня 1988 року вони всі втрьох були прописані в даній квартирі і по сьогоднішній день місце її реєстрації не змінювалося. 14 грудня 1988 року між нею, як відповідальним квартиронаймачем, та Управлінням житлово - комунального господарства ВО «Комбінат» було укладено договір найму вищевказаного службового житла, що підтверджується доданою до позову копією договору за № 1047. З того періоду часу та по сьогоднішній день вона є відповідальним квартиронаймачем даної квартири. У 1993 році статус службового житла з їх квартири, як і інших квартир у місті, був знятий, та на сьогоднішній день вона має правовий статус комунального майна, про що свідчить довідка форми № 3 від 23.11.2016 року, видана КП «ЖКЦ». По цей час їх квартира не приватизована і її правовий статус не змінювався. Після надання ним на вищевказаний склад сім`ї даного житлового приміщення позивачем, як відповідальним квартиронаймачем, крім договору найму житлового приміщення, також були укладені договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення; про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Незважаючи на те, що вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні стосунки та перестали проживати спільно у їх квартирі з 2007 року, він так і залишається бути зареєстрованим у ній, і на нього продовжують нараховувати оплату за комунальні послуги. З 2007 року ОСОБА_5 , залишивши сім`ю, більше у їх квартирі не з`являвся та не жив у ній, не заявляв він і будь - яких претензій щодо користування даним житловим приміщенням, про що свідчить відсутність судових спорів з даного приводу, а також акти про його не проживання, складені разом з їх сусідами та знайомими - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 Він з ними повністю перестав спілкуватися і де відповідач на сьогоднішній день мешкає їм не повідомляє. Не має у них і інформації стосовно засобів зв`язку з ним. Після того, як відповідач покинув їх квартиру, з їх сторони йому ніколи не чинилося ніяких перешкод у користуванні нею, підтвердженням чого є відповідь КП «ЖКЦ» та зі Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області на адвокатський запит, яка свідчать про відсутність будь - яких заяв від ОСОБА_5 щодо перешкод у користуванні нашою квартирою, вчинення щодо нього інших протиправних дій на протязі всього часу його відсутності. З моменту залишення відповідачем їх квартири та по сьогоднішній день позивачка самостійно несе всі витрати по утриманню їх житла, оплачує комунальні послуги, електроенергію. Вищенаведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 покинув їх квартиру та забрав повністю всі свої речі ще у 2007 році, і з того періоду часу перестав відноситися до неї, як до свого місця проживання, повністю припинивши приймати і будь - яку участь в утримання їх житлового приміщення. Оскільки відповідач по цей час так і не вирішив в добровільному порядку питання зняття його з реєстрації по їх квартирі, хоча відсутній в ній значно більше ніж шість місяців без поважних причин, вона змушена звернутися з даним позовом до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просила суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином по пошті та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності відповідачем до суду не подано.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
За наявності умов, передбачених ст. ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у справі.
Свідок ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що є сусідами по під,їзду, знають як позивача так і відповідача, проте, відповідач, не проживає у квартирі № 78 більше семи років, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями. То коли він проживав із квартири було чутно його крики, але після того як він виїхав, в квартирі тиша. Коли відповідач жив у квартирі, то часто з ним зустрічалися на сходовій площадці, але вже біля семи років, його ніхто не бачив. Позивач не чинила ніяких перепон відповідачу у проживанні, виїхав він сам. При обстеженні квартири речей відповідача і його самого не виявлено.
Свідок ОСОБА_9 , суду показала, що є сусідкою по під,їзду, відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести років, при обстеженні квартири і складанні актів про його непроживання, речей відповідача не виявлено.
Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, перевіривши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 14 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , 27 червня 1987 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №115. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_11 , дружині ОСОБА_12 (а.с.16).
Під час шлюбу в них народилася дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою, батьком якої є відповідач, мати - позивачка.
На підставі рішення виконкому № 196 від 06.121988 року згідно ордеру №3064, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської Ради народних депутатів 09 грудня 1988 року ОСОБА_1 видане службове житлове приміщення на склад сім`ї в кількості трьох осіб: вона, ОСОБА_5 - чоловік та ОСОБА_4 - дочка у вигляді двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Як вбачається з договору № 1047 від 14.12.1988 року, між позивачем та Комунальним господарством ВО «Комбінат» було укладено договір найму вищезазначеного службового житла (а.с.19 ).
Згідно довідки № 1077 від 23 листопада 2016 року форми 3 підтверджено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 зі службового житла переведена у правовий статус комунального майна. На даний час квартира не приватизована (а.с.20).
Згідно довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 03.12.2018 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.21 ).
Відповідно повідомлення за №828 від 23.05.2019 року Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» що відповідно до Номенклатури справ по підприємству строк зберігання Журналів вхідних документів складає 3 роки. Тому інформували про те, що на протязі 2016-2019 років ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з будь-якими заявами про вчинення йому перепон у користуванні цією квартирою зі сторони інших осіб, що мешкають у ній, не звертався до КП «ЖКЦ» (а.с.22).
Довідкою Броварського відділення поліції Славутицького відділення поліції за № 23-14 від 13.05.2019 року підтверджено, що громадянин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 протягом 2010-2019 років із заявами щодо вчинення йому перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 зі сторони осіб, які мешкають у вищезазначеній квартирі, до Славутицького відділення поліції не звертався (а.с.23).
Відповідно до актів від 20.01.2016року, 22.06.2016року, 20.01.2017 року,15.01.2018року,12.01.2019року підтверджено, що ОСОБА_5 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає тривалий час (з 2007 р.), що також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . (а.с.24-28).
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
З аналізу наданих доказів, позивачем у справі доведено що відповідач більше шести місяців не проживає у спірній квартирі, витрат по її утриманню не несе, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст. 71, 72 ЖК України, ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити відповідачу для ознайомлення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне рішення виготовлено 27.08.2019 року.
Суддя Т. О. Малишенко