ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5088/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1054/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Іванової Г.П.,

за участі секретаря Герасименко Ю.О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 12 червня 2019 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього 37367 грн 55 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та 3% річних за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в розмірі 4051 грн 55 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, яке набрало законної сили та звернено до виконання, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 45000 грн 00 коп. заборгованості за договором про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011. Оскільки відповідач на дату подання позову зобов`язання за цим договором не виконав, то він повинен нести відповідальність за прострочення виконання вказаного зобов`язання в межах строків позовної давності.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що згідно з позовною заявою грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виникло не на підставі рішення суду, а на підставі укладеного сторонами договору про надання правової допомоги, але копії цього договору не надано, що унеможливлює оцінку судом обґрунтованості заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Доводи скарги зводяться до такого:

- суд з власної ініціативи змінив підстави позову, дійшовши хибного висновку, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду є грошове зобов`язання, яке виникло між сторонами у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду;

- вирішуючи справу, місцевий суд не врахував положень ст.ст. 509 ч. 2, 11 ч. 2 п. 1 ЦК України;

- ОСОБА_1 у позовній заяві на рішення суду у справі № 750/5298/13-ц та на виконавче провадження № 45417654 посилався тільки як докази у справі;

- посилання суду І інстанції на ненадання копії укладеного сторонами договору про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011 як на підставу відмови у задоволенні позову суперечить ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так, у справі встановлено наступне.

З копій постанов державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 45417654 від 12.11.2014, ВП № 51220526 від 25.05.2016, ВП № 55866405 від 23.02.2018 (арк. 4, 6, 7) вбачається, що:

- рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, яке набрало законної сили 07.10.2014 та звернено до виконання 10.11.2014, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011 в сумі 45000 грн 00 коп.;

- вперше державним виконавцем ОСОБА_2 встановлювався строк для самостійного виконання вищевказаного рішення до 19.11.2014.

У листі Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції № 870/16 від 04.12.2014 йдеться про те, що державним виконавцем вчиняються дії, спрямовані на примусове виконання вищевказаного судового рішення (арк. 5).

У справі відсутні заперечення відповідача як проти позову, так і проти доводів апеляційної скарги.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

У справі відсутні відомості про виконання ОСОБА_2 згаданого рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.09.2014, а отже і про виконання останнім зобов`язань по сплаті ОСОБА_1 боргу в сумі 45000 грн 00 коп. за укладеним ними договором про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. У справі нема даних про те, що сторонами у договорі про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011 встановлено інший розмір процентів; інше щодо спірних правовідносин законом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ч. 5 ЦК України, перебіг позовної давності у цій справі розпочинається з 20.11.2014 - після закінчення строку, наданого державним виконавцем ОСОБА_2 для добровільного виконання рішення. Отож сума інфляційних нарахувань та 3% річних, що підлягають відшкодуванню позивачеві, має розраховуватися за період з 20.11.2014 по 31.12.2017 (кінцева дата, зазначена ОСОБА_1 у позовній заяві), і ці суми дорівнюють:

- збитки внаслідок інфляції - 45000 грн 00 коп. х 103,0% х 143,3% х 112,4% х 113,7% (офіційні індекси інфляції за грудень 2014 р., за 2015-2017 рр. відповідно) = 74655 грн 57 коп. - 45000 грн 00 коп. = 29655 грн 57 коп.;

- 3% річних - 45000 грн 00 коп. х 3% : 365 (середня кількість днів у календарному році) х 1138 (кількість днів у періоді з 20.11.2014 по 31.12.2017) = 4210 грн 60 коп.

Відповідно до ст.ст. 13 ч. 1, 367 ч. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги і заявлених у суді І інстанції вимог. Заявлена ОСОБА_1 у позовній заяві сума належних йому 3% річних менша за встановлену в ході розгляду справи суму, на яку він має право.

З наведеного випливає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково - в межах заявлених ним у позові вимог і стягти на його користь з ОСОБА_2 29655 грн 57 коп. на відшкодування збитків внаслідок інфляції та 3% річних у сумі 4051 грн 50 коп.

Посилання суду І інстанції на відсутність у матеріалах справи копії укладеного сторонами договору про надання правової допомоги № 12 від 07.04.2011 як на підставу відмови у задоволенні позову є хибним, оскільки у постанові державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 45417654 від 12.11.2014, яка є чинною, прямо й конкретно зазначено, що цей договір є підставою для стягнення боргу з відповідача на користь позивача у сумі 45000 грн 00 коп.

Отож оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позову.

В порядку ч. ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави належить стягти судовий збір у сумі 1152 грн 60 коп. - пропорційно до задоволеної частини вимог і за ставкою судових витрат, що встановлена підп. 1, 6 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2019 року скасувати; позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :

- на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 29655 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн 57 коп. на відшкодування збитків внаслідок інфляції та 3% річних у сумі 4051 (чотири тисячі п`ятдесят одну) грн 50 коп., а всього 33707 (тридцять три тисячі сімсот сім) грн. 07 коп.

- на користь держави судовий збір у сумі 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: