КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/3059/17
Головуючий у суді І інстанції - Зінченко О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9681/2019
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яворського М.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Обухівсього районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 03 червня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду від 20 жовтня 2017 року залишено без змін. (а.с. 107, т.1).

В подальшому, ухвалами Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2018 року (а.с.124, т.1), 18 липня 2018 року (а.с.143, т.1), та ухвалами Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року (а.с.160, т.1), 09 листопада 2018 року (а.с.187, т.1), 22 грудня 2018 року (а.с.205, т.1), 08 лютого 2019 року (а.с.222, т.1), 25 березня 2019 року (а.с.242-243, т.1), 10 травня 2019 року (а.с.4-5, т.2) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року з тих підстав, що подана апеляційна скарга вже була предметом розгляду судом апеляційної інстанції та існують ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Згідно п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року.

Поряд з цим, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами та до останньої необхідно застосувати заходи процесуального примусу у зв`язку із наступним.

Так, із матеріалів справи убачається, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі (а.с.25, т.1).

08 лютого 2018 року представником Стельниковичем С.А . в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 20 жовтня 2017 року (а.с.64-66, т.1). Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року без змін (а.с.107-108, т.1).

В подальшому, 31 травня 2018 року судом першої інстанції було зареєстровано наступну апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.119-121, т.1), що була подана на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року про відкриття провадження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2018 року було відмовлено у відкритті провадження (а.с.124-125, т.1).

06 липня 2018 року представник Чеботарьов О.Є. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.136-139, т.1). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.143, т.1).

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала наступну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.155-157, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.160, т.1).

30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала ще одну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.180-182, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.187-188, т.1).

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала наступну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.199-201, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.205, т.1).

29 січня 2019 року ОСОБА_1 подала наступну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.212-214, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.222, т.1).

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала ще одну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.234-236, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.242-243, т.1).

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала наступну апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.252-254, т.1). Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 травня 2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.4-5, т.2).

03 червня 2019 року ОСОБА_1 подала теперішню апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 20 жовтня 2017 року (а.с.27-29, т.2).

З апеляційних скарг та судових рішень убачається, що скаржник, скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження, недобросовісно ставиться до процесуальних обов`язків, неухильне виконання яких визначено вимогами ЦПК України, вдаючись до прийомів, що штучно затягують розгляд справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , особисто та через представника, систематично подає апеляційні скарги на одне і те ж саме судове рішення, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Такі дії мають на меті не перегляд в апеляційному порядку судового рішення, а створення штучних перешкод з метою затягування розгляду справи судом першої інстанції по суті.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, які не відповідають необхідним вимогам, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд вважає дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Згідно із установленими правилами про представництво, дії, які вчинені представником, створюють, змінюють та припиняють права та обов`язки довірителя, так само і процесуальні. У питаннях здійснення представництва представник керується вказівками довірителя та діє в його інтересах.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763 грн. На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Обухівсього районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в дохід державного бюджету штраф в сумі 5763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала апеляційного суду в частині стягнення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду (підпис) М.А.Яворський