Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 577/3499/16-ц

провадження № 61-20381св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Кравченка В. О. від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Рибалки В. Г., Ткачук С. С., від 21 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) про стягнення суми вкладу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 29 грудня 2014 року між нею та банком був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до умов якого вона надала відповідачу кошти у розмірі

24 300 доларів США на строк до 29 січня 2015 року зі сплатою 10% річних. Однак після закінчення строку дії договору банк кошти їй не повернув, а всі її письмові та усні звернення залишені без реагування. Вказувала, що у зв`язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації та початком процедури його ліквідації, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй виплачено відшкодування у розмірі 200 000 грн. Отже виходячи із курсу долара до гривні, станом на 23 серпня 2016 року, за банком перед нею залишилася заборгованість у розмірі 417 775, 40 грн, яку й просила стягнути у судовому порядку.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 24 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що в банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимогу про повернення вкладу вона заявила за 8 місяців до введення у банку тимчасової адміністрації, а тому суди повинні були стягнути з відповідача суму неповернутого вкладу.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит), відповідно до умов якого позивач надала відповідачу кошти у розмірі 24 300 доларів США на строк до 29 січня 2015 року зі сплатою 10% річних. Однак після закінчення строку дії договору банк кошти позивачу не повернув.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 17 вересня 2015 року прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в

АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого у період з 18 вересня по 17 грудня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а

18 грудня 2015 року на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Установивши, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення

від 24 листопада 2016 року у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором вкладу.

Доводи касаційної скарги позивача зводяться до незгоди з порядком відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами та не спростовують висновків судів щодо виплати відповідних коштів в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відсутності правових підстав для задоволення пред`явленого позову про повернення вкладу на підставі загальних норм цивільного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, з огляду на запровадження у банку тимчасової адміністрації.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області

від 21 грудня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара