Дата документу 10.12.2019 Справа № 2-1362/2008
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 2-1362/2008 Головуючий у 1 інстанції Куценко М.О.
Провадження №22ц/807/3538/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Слов`янський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області.

В обґрунтування вимог своєї скарги зазначала, що на виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.09.2008 року було видано виконавчий лист № 2-1362/08 від 16.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини до досягнення нею повноліття.

Вищевказаний виконавчий лист заявницею було направлено у ВДВС Енергодарського МУЮ. 03 листопада 2015 року їй повідомлено про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а сам виконавчий лист направлений за територіальністю до ВДВС Слов`янського МРУЮ Донецької області.

До ВДВС Слов`янського МРУЮ вона зверталась неодноразово з проханням вказати які виконавчі дії здійснюються для примусового стягнення аліментів. Відповідь отримала лише у березні 2017 року за вих. №8165, у якій значилось, що виконавчий лист №2-1362/08 до відділу ДВС не надходив та було запропоновано звернутись до Енергодарського міського суду Запорізької області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 вересня 2017 року видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа №2-1362/08. Вказаний дублікат нею направлений на примусове виконання до Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, але листом за вих. № 46581 від 26.12.2017 року його повернули, вказавши, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.

Інших документів, крім копії розрахунку від 09.07.2018 року № АСВП 26009553, зі Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області вона не отримувала. В рамках розгляду цивільної справи №316/639/18 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 14.02.2019 року було ухвалено рішення за її позовом про стягнення пені з ОСОБА_2 . З вказаного рішення вона дізналась, що існує виконавче провадження №АСВП26009553, яке відкрите Слов`янським МВ ДВС на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2011 року, та яке було закрите у зв`язку з повним фактичним виконанням 11.09.2018 року.

ОСОБА_1 зазначала, що в порушення статті 25 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на день відкриття виконавчого провадження (20.04.2011р.), державний виконавець Слов`янського МВ ДВС не направив копію постанови про відкриття виконавчого провадження на її адресу. Листом за №8165 від 20.03.2017 року її повідомлено, що виконавчий лист від 17.09.2008 року №2-1362 їм на не надходив (згідно АСВП), у зв`язку з чим, вона не мала змоги користуватись правами стягувача у виконавчому провадженні, як це передбачено ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Ідентифікатора доступу до АСВП №26009553, їй теж не надали, що позбавило права доступу до інформації про стан виконавчого провадження через мережу інтернет.

Вважає, що безпідставно і неправильно розрахувавши суми аліментів, державний виконавець порушив приписи ч. 4 розділу XVI інструкції №512/5, ч. 2 ст. 195 СК України, а також ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» де вказано, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим законом. Не нарахованими та не сплаченими залишились суми аліментних зобов`язань, отже, постанова про закінчення виконавчого провадження №26009553 від 11.09.2018 року була винесена незаконно та безпідставно.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області в рамках виконавчого провадження №26009553 у зв`язку з не направленням копії постанови про відкриття виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця направити на адресу заявника копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2011 року та про закриття виконавчого провадження від 11.09.2018 року; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області про закінчення виконавчого провадження від 11.09.2018 року; зобов`язати державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області здійснити обґрунтований розрахунок суми аліментів та здійснити дії, направлені на примусове виконання виконавчого документу.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області направити на адресу ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2011 року та копію постанови про закриття виконавчого провадження від 11.09.2018 року. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити її скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів свої апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції були досліджені матеріали виконавчого провадження, які завірені неналежним чином, зокрема, з порушенням п. 5.26 Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003. Щодо квитанції, на підставі яких судом було зроблено висновок про сплату ОСОБА_2 аліментів, скаржниця зазначає, що вони не читабельні, а отже судом було порушено норми процесуального закону відносно належних та достатніх доказів. Натомість, її докази, а саме статистичні дані ГУ статистики у Донецькій області стосовно нарахування середньомісячної заробітної плати штатних працівників по м. Слов`янськ щоквартально, судом першої інстанції прийнято не було, чим порушено положення ст. 80 ЦПК України.

04 грудня, на адресу апеляційного суду в порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначає, що скаржницею не доведено, що копії матеріалів виконавчого провадження, які були досліджені судом, не відповідають оригіналам. Квитанції про добровільне перерахування коштів боржником ОСОБА_4 вважає належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження перерахування коштів. З огляду на наведене, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення, а ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області без змін.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повернуті до суду поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 203, 204).

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч.ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи, вбачається що рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 вересня 2008 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини до досягнення нею повноліття (а.с. 17).

17 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист № 2-1362 на підставі вищезазначеного рішення (а.с. 18).

Постановою заступника начальника відділу Літвішиної І.І. ВДВС Енергодарського МУЮ 19 вересня 2008 року відкрито виконавче провадження (а.с. 20).

24 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернувся до ВДВС Енергодарського МУЮ із заявою, в якій зазначав, що на теперішній час він проживає у м. Слов`янськ, Донецької області (а.с. 86).

Головним державним виконавцем ВДВС Енергодарського МУЮ в Запорізькій області Братищевою С.О. складено акт від 25 березня 2011 року, в якому зазначено, що станом на 09 лютого 2011 року заборгованість у ОСОБА_2 по аліментам відсутня (а.с. 88).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ в Запорізькій області Братищевою С.О. від 28 березня 2011 року виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа було закінчено (а.с. 86).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції Шкондою О.І. від 20 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1362/2008 (а.с. 89).

За приписами ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», у редакції, станом на 20.04.2011р. копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У відповідності до вищенаведених положень, копію вказаної постанови 20 квітня 2011 року було направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 6-1447 (а.с. 90).

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що відсутні підстави, щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області у зв`язку з не направленням копії постанови про відкриття провадження .

Судом першої інстанції досліджено порядок дій державного виконавця в ході виконання вищезазначеного виконавчого провадження.

Так, у ході проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у ОСОБА_5 МЦЗ та отримує соціальну допомогу Постановою старшого державного виконавця ВДВС Слов`янського міськрайонного управління юстиції від 11.08.2011 року постановлено утримувати аліменти з усіх видів заробітку (доходу) боржника у визначених судом частинах (а.с. 96).

Листом № 6-1147 від 07.11.2011 року до ОСОБА_6 надіслано постанову державного виконавця про стягнення аліментів для виконання (а.с. 99). Листом Слов`янського МЦЗ № 05-17/564 від 01.03.2012 року вказана постанова повернута до Слов`янського ВДВС, у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від послуг служби зайнятості (а.с. 101).

Згідно довідки Центру зайнятості, у період з 18.08.2011р. по 17.02.2012р. з боржника на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на загальну суму 4366,57грн. (а.с. 102).

Переплата по аліментам станом на 01 лютого 2020 року становила 1189,82 грн.

24 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника (а.с. 108) та відомості про обтяження внесено до відповідних реєстрів (а.с. 109).

28 липня 2014 року за вих. № 6-431 на адресу боржника надіслано попередження про притягнення за кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України за ухилення від сплати аліментів (а.с. 110).

Копіями квитанцій, які долучені до матеріалів виконавчого провадження підтверджується, що в період часу з січня 2014 року по січень 2018 року боржник ОСОБА_2 з`являвся до відділу та надавав квитанції про часткову сплату аліментів а саме: серпень 2014р.- 1400,00грн., жовтень 2014р.- 850,00грн., листопад 2014р.- 840,00грн.; грудень 2014р.- 1500,00грн., квітень 2015р.- 1632,00грн., червень 2015р.- 1632,00грн., липень 2015р.- 1632,00грн., листопад 2015р.- 5000,00грн., березень 2016р.- 2250,00грн., квітень 2016р.- 750,00грн., липень 2016р.- 1020 грн., жовтень 2016р.- 2000,00грн., травень 2017р.- 1000,00грн., серпень 2017р.- 1500,00грн., вересень 2017р.- 500,00грн., січень 2018р.- 500,00грн. Усього нараховано до сплати, з урахуванням заборгованості,- 53232,18 грн., сплачено 24006,00 грн.

15 січня 2018 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення, у якому було роз`яснено право стягувача звернутися до органу досудового розслідування про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за несплату аліментів (а.с. 115).

26 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі країни, праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, праві полювання, у праві керування транспортними засобами з вилученням посвідчення водія (а.с. 117, 119, 121, 123).

В період часу з січня 2018 року по липень 2018 року боржник ОСОБА_2 надав квитанції про сплату аліментів на користь ОСОБА_1 на суму 39502,00грн.

З розрахунку розміру заборгованості № АСВП-26009553 від 09 липня 2018 року вбачається, що згідно виконавчого листа № 2-1362, який видано 16.09.2008 року на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30%-50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, загальна заборгованість за весь період сплати на 01 серпня 2018 року відсутня (а.с. 130-131).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що матеріали виконавчого провадження завірені неналежним чином, а отже не можуть бути прийняті до уваги, не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що матеріали прошиті пронумеровані, скріплені підписом заступника начальника Слов`янського міжрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Крапівіна В.М.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи, що державним виконавцем Слов`янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області було прийнято та долучено вищезазначені квитанції зі сплати аліментів а отже, такі грошові кошти перераховувалися дійсно ОСОБА_2 стягувачу за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: