ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/216/19 Справа № 212/5598/17 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 09 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

В обгрунтуівання позову зазначено, що з 2012 року по 19 липня 2017 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - дочка ОСОБА_3, батьком якої є відповідач. З 19 липня 2017 року вона з відповідачем проживають окремо, останній не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання, хоча має таку можливість оскільки є працездатним, крім того, останній постійно здійснює покупки коштовних речей, що також свідчить про його можливість сплачувати аліменти. Вказала, що у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною вона не працює та потребує матеріальної допомоги батька дитини.

Уточнивши позовні вимоги позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про стягнення з нього на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. При цьому, відповідач просить врахувати, що кошти, що надходять на рахунки ФОП вважаються його доходами, однак треба зважати на те, що видатки та витрати на устаткування, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів не вираховуються з даної суми при поданні звітів та декларацій, однак мають місце в здійснюваній підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні. Зауважує на тому, що він несе матеріальні витрати на оренду свого житла, оскільки не має власного житла у м. Кривий Ріг, а стягнення з нього 10000 грн. аліментів на утримання позивача ставить його у скрутне матеріальне становище.

При цьому при ухваленні рішення судом першої інстанції взагалі не враховано та не з'ясовано матеріальне становище позивача по справі.

Крім того відповідач посилається на те, що за рішенням суду він сплачує аліменти на утримання їх з позивачкою сумісної дитини в розмірі 10000 грн. і у зв'язку з відсутністю необхідної кількості грошових коштів вже утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання позивача.

Відповідач зауважує на тому, що заяву про визнання позову написав під тиском позивача, при цьому не порадившись із своїм представником, та суд першої інстанції,в порушення вимог ЦПК України, розглянув справу за його відсутності та відсутності його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів, викладених ним в апеляційній скарзі, а нею доведено той факт, що відповідач може сплачувати аліменти на її утримання у розмірі, визначеним судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та її пердсатвника - ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, що повністю узгоджується з приписами ч. 4 ст. 84 СК України, однак, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів непогоджується, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, батьками якої є сторони по справі. (а.с.5)

Згідно довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної у місті ради за №14492 та №14493 від 21.08.2017 року, позивач ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.7)

Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Покладаючи на відповідача обов'язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив з факту перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потреби, у зв'язку з цим, матеріальної допомоги від батька дитини, та з того, що відповідач визнав позовні вимоги позивача.

Однак, при цьому визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не встановив й не врахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному судом розмірі.

За положеннями ч.4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доками того, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 10000 грн., оскільки той факт, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює приватним підприємцем і має великий заробіток, виплачує кредит за свій автомобіль, здійснює покупки коштовних (дорогих) речей, має численні рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк» та відпочиває за кордоном, не є достатньою правовою підставою для стягнення з відповідача визначеного судом розміру аліментів.

На думку колегії суддів, надані позивачем копії меморіальних ордерів банків та копії декларацій про звітний період до податкової інспекції не можуть свідчити про те, що кошти, вказані у зазначених документах є саме власними коштами відповідача, оскільки декларації про звітний період не включають в себе видатки та витрати на устаткування ФОП, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів однак, такі витрати є обов'язковими у здійсненні підприємницькій діяльності, а отже й впливають на остаточний реальний дохід ФОП, який лишається у його розпорядженні, а наявність меморіальних ордерів банківських установ взагалі не можуть свідчити про те, що вказані в них кошти є особистою власністю відповідача, оскільки не містять відомостей щодо спрямованості цих коштів.

При цьому, колегія суддів вважає, що визнання відповідачем позову та його згода на стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 10000 грн., не є належною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, з огляду на наступне.

Згідно ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Визнання позову відповідачем є його одностороннім волевиявленням, яке спрямоване на врегулювання спору з позивачем.

В разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем.

Крім того, колегією суддів приймаються до уваги пояснення відповідача стосовно обставин, за яких ним було підписано заяву про визнання позову в розмірі 10000 грн., та те, що вказана заява була написана ним під тиском позивача, яка апелювала тим, що може заборонити відповідачу спілкування з дитиною. Вказані обставини підтверджуються тим, що між сторонами існує судовий спір щодо визначення часу та порядку спілкування відповідача з дитиною та тим, що між сторонами склалися неприязнені відносини.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги матеріального становища сторін по справі, та не в повній мірі дослідив обставини справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі дійсно являється фізичною особою - підприємцем, що займається індивідуальною підприємницькою діяльністю, однак, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.12,82 ЦПК України, на підтвердження того, що доходи відповідача, на які посилається позивач по справі, надають йому матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 10000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів до 5000 грн., оскільки надані позивачем копії меморіальних ордерів банків та копії декларацій про звітний період до податкової інспекції не можуть свідчити про те, що кошти, вказані у зазначених документах є саме власними коштами відповідача, оскільки декларації про звітний період не включають в себе видатки та витрати на устаткування ФОП, заробітну плату, оренду, сплату комунальних платежів однак, такі витрати є обов'язковими у здійсненні підприємницькій діяльності, та не можуть свідчити про остаточний реальний дохід відповідача.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач, окрім отримання доходів, має витрати, як то витрати по оренді житла в м. Кривому Розі в розмірі 5000 грн., що підтверджується копіями договору оренди № 3 від 21.04.2017 року та № 41 від 05.03.2018 року (а.с.85), при цьому, посилання позивача по справі на те, що у власності відповідача є квартира, тому він не потребує використовувати орендоване житло, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана квартира знаходиться у смт. Шикоре, в той час як відповідач проживає та займається підприємницькою діяльністю у м. Кривий Ріг.

Крім того слід зауважити, що відповідно додовідки Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУ юстиції у Дніпропетровській області (а.с.194) за відповідачем по справі рахується заборгованість по сплаті аліментів на утримання позивача за період з вересня 2017 року по жовтень 2018 року в розмірі 116063,94 грн., що свідчить про те, що відповідач не має достатньої матеріальної можливості для сплати аліментів на утримання позивача в розмірі 10000 грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та змінення рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 10000 грн. до 5000 грн., що буде відповідати справедливості, розумності та умові того, що відповідач зможе надавати матеріальну допомогу позивачу саме в цьому розмірі,

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача та змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 10000 грн. до 5000 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 рокузмінити в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 10000 гривень до 5000 (п'ять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: