Справа № 487/4889/16-ц
Провадження № 4-с/487/20/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєва А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

В С Т А Н О В И В

12.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, яку обґрунтовував наступним.

В провадженні Заводського ВДВС перебуває виконавче провадження № ВП 54071909 з виконання виконавчого листа №2/487/249/2017 від 28.02.2017 року, виданого Заводським районним судом м.Миколаєва по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики від 17.03.2013року .

В рамках вказаного провадження державний виконавець наклав арешт на все майно боржника, включаючи 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заявник зазначав, що у накладенні арешту на квартиру не було необхідності, оскільки він частково погасив борг та перерахував заборгованість ОСОБА_2 в сумі 76848 грн. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те ,що йому стало відомо,що державний виконавець частину квартири виставив на електронні торги, які мали відбутись 01.10.2018року заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо надання заявки до ДП "Сетам" про внесення до Системи інформації даних про арештоване майно та його реалізацію. Посилаючись на вищезазначене просив зупинити реалізацію арештованого майна , а саме Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС відносно надання заявки до ДП «СЕТАМ» про внесення до Системи інформації даних про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію та зупинити вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.2018року провадження по вищезазначеній справі було зупинено, у зв`язку із направленням вищезазначеної цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики не дійсним до касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду за вих. номером №67/487/4889/16-ц/2699/2018 від 19.02.2018року.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.11.2019року провадження по вищезазначеній справі було поновлено у зв`язку із поверненням вищезазначеної цивільної справи з касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Заявник та представник Заводського ВДВС м.Миколаїв в судове засідання не з`явились.

Статтею 450 ЦПК України регламентується порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця із врахуванням того, що скарга розглядається за участі стягувача,боржника і державного виконаця, або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення,дія чи бездіяльнсть яких оскаржується. Між тим, частиною 2 вказаної статті перебачено,що неявка цих осіб, які належним чином повідомлені про дату,час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляд справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, особі, за скаргою якої здійснюється судове провадження, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки. Відтак, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду поданої ним скарги, ОСОБА_1 не прибув в призначені судові засідання , заяв до канцелярії Заводського районного суду м.Миколаєва про неможливість прибуття в судове засідання не надсилав.

Сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених ЦПК України.

Аналізуючи викладене, вбачається, що на час розгляду скарги, заявлені ОСОБА_1 вимоги не підтримуються.

Крім того ,дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено , що в січні 2017 року Заводським районним судом м.Миколаєва була розглянута справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики та ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 134 954,49 грн. та судові витрати в розмірі 1349,66 грн.

На підставі вищевказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2/487/249/2017 від 28.02.2017 року, який пред`явлено до примусового виконання.

09.06.2017 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м.Миколаїв була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №54071909).

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника, включаючи Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить скаржнику.

17.07.2018 року скаржником було отримано звіт про результати оцінки майна та 27.07.2018 року ним було сплачено загальну суму на погашення боргу у розмірі 75 750,00 грн.

Відповідно до наданої скаржником копії роздрукованої сторінки ДП «СЕТАМ» вбачається, що електронні торги спірної квартири, з інформацією ,що вони відбудуться 01.10.2018 року зупинені 26.09.2018року відповідно до постанови Заводського відділу ДВС м.Миколаїв .

Згідно з ст.ст.447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З цією метою п.7 ч.3 ст.18 зазначеного Закону надає право державному виконавцю накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті. При цьому у ній не зазначено такий випадок: якщо виконавчий лист повернуто у зв`язку з відсутністю майна у боржника, такого висновку дійшла колегія суддів ВССУ, проаналізувавши норми відповідного законодавства.

Оскільки належних та допустимих доказів стосовно неправомірності дій державного виконавця скаржником суду не надано, його скарга задоволенню не підлягє.

Крім того, ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 447, 450,451 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 15 днів з дня її отримання.

Суддя Павлова Ж.П.