ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Чернівці

провадження № 727/10189/17

справа 22-ц/822/665/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Андрушків С.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним доручення та про визнання недійсним договору купівлі-продажу присадибної земельної ділянки

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним доручення виданого ОСОБА_5 29.01.2014 року та про визнання недійсними, укладеного повіреним, з явним перевищенням своїх повноважень, всупереч інтересам довірителя-власника цієї нерухомості; про визнання недійсним укладений повіреним, з явним перевищенням своїх повноважень, всупереч інтересам довірителя-власника цієї нерухомості договору купівлі-продажу присадибної ділянки 0,0364 га своєму сину ОСОБА_3 за самочинно визначеною ним ціною цієї земельної ділянки в сумі 98496,00 грн., з наступним приведенням сторін, у частині відчуження цієї нерухомості в попереднє становище, про стягнення понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він був власником квартири, що знаходиться на першому поверсі, та земельної ділянки для обслуговування цієї квартири по АДРЕСА_1 , яка є єдиним його житлом. На вказаній земельній ділянці здійснив самочинне будівництво кімнати площею приблизно 18 м.кв. У 2014 році ОСОБА_5 взявся допомогти позивачу в узаконенні зазначеного самочинно збудованого приміщення. У січні 2014 року позивач видав на ім`я ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність для вчинення дій які необхідні, як він вважав, для узаконення самочинно збудованої кімнати. В кінці 2015 року знайома позивача повідомила йому, що його квартиру продають. Після чого позивач звернувся у Державну реєстраційну службу де дізнався, що 07.03.2014р. ОСОБА_5 від його імені продав зазначену вище квартиру своєму сину - відповідачу ОСОБА_3 , а під час розгляду судової справи з оскарження договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2014р., він дізнався і про те, що ОСОБА_5 відчужив своєму сину - ОСОБА_3 , також і земельну ділянку, площею 0,0364 га призначену для обслуговування зазначеної вище квартири, за ціною 98 496 грн. Позивач стверджує в позові, що згоди представнику на продаж належної йому вищевказаної земельної ділянки не давав, вважає що ОСОБА_5 діяв з перевищенням повноважень, всупереч його інтересам, ціна продажу не відповідала ринковій. Вважає що зазначений вище договір купівлі-продажу та довіреність суперечить положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і не відповідає його внутрішній волі. Додатково зазначає, що оспорюваний договір має ознаки нікчемності встановлені ст. 228 ЦК України, а також недійсності передбачені ст. 230, 232 ЦК України.

Просив визнати недійсним укладений 07.03.2014 року договір купівлі - продажу належної йому ОСОБА_2 , присадибної земельної ділянки розміром 0,0364 га., кадастровий номер : НОМЕР_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_1 , проданої повіреним ОСОБА_5

Визнати частково недійсним доручення, видане ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 посвідчене приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Королем О.В. 29.01.2014 року, в частині укладення договорів купівлі-продажу ним всієї належної йому нерухомості (квартири та присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ) окрім узаконення самовільного переобладнання його квартири за цією адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним укладеного 7 березня 2014 року договору купівлі - продажу належної ОСОБА_2 , присадибної земельної ділянки, площею 0,0364га., кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання частково недійсним доручення, що видане ОСОБА_2 , на ім`я ОСОБА_5 , посвідчене приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Королем О.В. 29.01.2014року, в частині укладення договорів купівлі-продажу нерухомості; приведення сторін в частині відчуження вказаного майна у попереднє становище, стягнення судових витрат - відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали оскаржуваний договір купівлі - продажу від 07.03.2014 р. на спірну земельну ділянку, в межах закону.

Порушення ж вимог, і як наслідок прав позивача, виданою ним довіреністю від 29.01.2014 р. судом першої інстанції не встановлено, отже і підстав для визнання частково недійсною довіреності від 29.01.2014 р. не вбачається.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов та визнати недійсним укладений 07.03. 2014 р. договір купівлі - продажу належної ОСОБА_2 , присадибної земельної ділянки, площею 0,0364га., кадастровий номер: НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 проданої його повіреним ОСОБА_5 від імені позивача ОСОБА_2 та визнати частково недійсним доручення, що видане ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 посвідчене приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Королем О.В. 29.01.2014 року, в частині укладення договорів купівлі-продажу ним всієї належної йому нерухомості (квартири та присадибної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ); окрім узаконення самовільного переобладнання його квартири за цією адресою.

Всі понесені ОСОБА_2 судові витрати в сумі -3312,40 грн. стягнути з відповідачів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що договір купівлі - продажу земельної ділянки від 07.03.2014 року було вчинено під впливом обману, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст.230 ЦК України.

Посилається на те, що грошових коштів за квартиру ОСОБА_2 не отримував і не бажав відчужувати єдине своє житло, так як видавав довіреність на узаконення самочинного будівництва, а не на відчуження присадибної земельної ділянки. Вважає дії покійного ОСОБА_5 неправомірними та прихованими, такими, що спрямовані на порушення його конституційних прав шляхом незаконного заволодіння його майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22.04.2019 року залишити без змін.

Вважає, що апелянтом не надано суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 надаючи повіреному зазначені в оскаржуваній довіреності повноваження не мав наміру їх надавати, а також те, що повірений ввів в його в оману, змусивши його надати зазначені повноваження.

Наявність вільного волевиявлення з боку позивача щодо надання довіреності вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 18 березня 2016 року, згідно якої ОСОБА_2 в січні 2014 року надав генеральне доручення на ім`я ОСОБА_5 яким уповноважив останнього правом розпоряджатися своїм майном.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_2 на підставі рішення 30 сесії 4 скликання Чернівецької міської ради від 24.02.2005 року №673 є власником земельної ділянки площею 0,0364 га у межах згідно з планом, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оціночна вартість якої становить 98496грн.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2004 року посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Новосельською І.Л., позивач ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_3 є спадкоємцем майна громадянки ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 31,0 кв.м. , житловою площею 22,0 кв .м., що складається з двох житлових кімнат. Спадкова справа №424/2004 зареєстровано в реєстрі за №5-1349. Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою посвідчений договір дарування Ѕ частини квартири від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 21.04.2004 року за реєстровим №5-1536 та посвідчений договір про розірвання договору дарування Ѕ частини квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 02.08.2004 року за реєстровим №5-2356.

Станом на 17.08.2004 року власником квартири АДРЕСА_4 був позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно довіреності наданої 05.04.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Заленською М.В., позивач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 укладати усі дозволені законом правочини по управлінню та розпорядженню рухомим та нерухомим майном: купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, передавати в користування (як платне так і безоплатне), заставляти, брати в заставу будівлі та інше майно, провадити розрахунки по укладених правочинах; бути представником в усіх державних органах з питань пов`язаних з приватизацією належного йому майна та інше.

29.01.2014 року позивач ОСОБА_2 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. уповноважив ОСОБА_5 бути його представником в усіх державних, приватних, громадських, господарських, комунальних та інших установах, організаціях і підприємствах України незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, з усіма необхідними повноваженнями з усіх без винятку питань, що стосуватиметься його, в тому числі в учбових закладах з усіх питань (одержання диплому), а також з питань управління та розпорядження всім належним йому рухомим та нерухомим майном, і придбання на його ім`я будь-якого рухомого та нерухомого майна на території України та за її межами, а також продати, купити, обміняти, прийняти в дар, здати в оренду, іпотеку, заставити з метою забезпечення зобов`язань, а також в забезпечення зобов`язань інших осіб (майнова порука), вчиняти будь-які дії щодо належного йому майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд; бути його представником в органах влади та місцевого самоврядування; укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру, в тому числі купівлі-продажу, міни, найму (оренди), дарування, ренти, іпотеки, поруки, кредитні позики, а також договори про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів і договорів про розірвання раніше укладених прав. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам, строком на десять років. Довіреність підписана позивачем ОСОБА_2 , особу якого встановлено, дієздатність перевірено у присутності приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. Довіреність позивача ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року, відповідач ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. 29.01.2014 року, та який як продавець продав ОСОБА_3 , як покупцю квартиру АДРЕСА_7 . За цим договором продавець передав майно (предмет договору) у власність покупця, а представник покупця прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 83233грн., отримані представником продавця від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором.

У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2014 року, відповідач ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. 29.01.2014 року, та який як продавець продав ОСОБА_3 , як покупцю земельну ділянку розміром 0,0364 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою по АДРЕСА_1 . За цим договором продавець передає майно (предмет договору) у власність покупця, а представник покупця приймає майно і сплачує за нього обговорену грошову суму. Продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за ціною 98496грн., отримані представником продавця від покупця під час підписання цього договору.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 31,0 кв.м. , житловою площею 22,0 кв.м ., що складається з двох житлових кімнат, на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_2 . Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 696, виданий 07.03.2014 року.

Відповідач ОСОБА_4 надала згоду на придбання (купівлю) нерухомого майна, квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, що підтверджується заявою від 07.03.2014 року, засвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О.

Позивач ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_3 як дарувальник та ОСОБА_7 , який проживає по 1 АДРЕСА_9 як обдарований прийняв у дар Ѕ (одну другу) частину квартири 1, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 31,0 кв.м., в тому числі житловою площею 22,0 кв.м., розташованої в будинку за номером АДРЕСА_1 , який підписано як дарувальником так і обдарованим та посвідчений нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Новосельською І.Л.

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 26.07.2004 року, квартира АДРЕСА_4 позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_5 , форма власності приватна спільна часткова, частки по Ѕ кожного, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

25.05.2006 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено типовий договір найму власного житлового приміщення про проживання в квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_3 з дружиною та дитиною.

У відповідності до копії довідки КЖРЕП №5 №1797 від 27.05.2006 року, в квартирі АДРЕСА_4 загальною площею 33,70 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати, зареєстровані та проживають: позивач ОСОБА_2 , як власник та піднаймачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 дата реєстрації піднаймачів в зазначеному житлі 26.05.2006 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_2 , як продавець та громадянин ОСОБА_3 , як покупець придбав квартиру АДРЕСА_4 , що складається з двох житлових кімнат, загальна площа квартири становить 31,0 кв.м., житлова площа 22,0 кв.м., продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 83233грн.

Відповідно до довідок КЖРЕП №5 від 01.12.2016 року та 12.04.2018 року, власником без реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 являється відповідач ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_2 зазначено як колишнього власника.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 18.03.2016 року, за зверненням ОСОБА_8 , кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003889 від 31.12.2015 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Актом №472 від 08.12.2016 року складеного комісією в складі працівників КЖРЕП№5, колишній власник ОСОБА_2 , 1951 р.н. в квартирі АДРЕСА_4 не проживає.

Із копій квитанції та акту звірки взаєморозрахунків за електроенергію №60357 станом на 13.04.2018 року відповідачем ОСОБА_3 заборгованість відсутня.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12.09.2017 року у справі №727/376/17, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Войціховський А.В. про усунення від права на спадкування за законом відмовлено, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином представника за оскаржуваною довіреністю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та єдиним спадкоємцем, що успадкував майно після його смерті, яке на день розгляду справи набрало законної сили та є чинним, згідно ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 01.11.2017 року, яким апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12.09.2017 року залишено без змін.

З постанови про закриття кримінального провадження від 18.03.2016 вбачається, що брат позивача ОСОБА_8 30.12.2015 звернувся до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП України в Чернівецькій області про вчинення ОСОБА_5 шахрайства щодо позивача. Дійшовши висновку, що між сторонами склались цивільно-правові відносини, орган досудового розслідування закрив провадження у справі.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_4 , форма власності приватна.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12.09.2017р. у справі №727/376/17, яке на день розгляду справи набрало законної сили та є чинним, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином представника за оскаржуваною довіреністю ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та єдиним спадкоємцем, що успадкував майно після його смерті.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (статті 1000 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі.

Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених частиною першою статті 215 ЦК України.

Разом з тим, частина третя статті 203 ЦК України є загальною ознакою чинності правочину і може бути застосована в сукупності зі статтями 229-233 ЦК України.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановлено з оскаржуваної довіреності, що позивач уповноважив ОСОБА_5 на розпорядження всім своїм майном та надав право представляти свої інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності в тому числі в органах нотаріату. В довіреності зазначено конкретні дії які може вчинити повірений, зокрема право продати майно належне позивачу із встановленням його ціни на власний розсуд. Зазначені в оскаржуваній довіреності дії не суперечать вимогам закону є конкретними та здійсненними.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Оскільки видача довіреності є одностороннім правочином, він не може бути вчинений під впливом обману.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 , надаючи повіреному зазначені в оскаржуваній довіреності повноваження не мав наміру їх надавати, а також те, що повірений ввів в оману позивача змусивши його надати зазначені повноваження.

Посилання апелянта на те, що він підписуючи довіреність, не читав її зміст не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Особа, діючи недобросовісно щодо своїх прав та обов`язків, не може покладати відповідальність за настання негативних наслідків від її недобросовісної поведінки на інших учасників правовідносин.

На думку суду, позивач не довів ознак нікчемності довіреності, що визначені у ст. 228 ЦК України, а саме: спрямованості довіреності на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, невідповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ст.237 ч.1 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. У відповідності до ст.238 ч.1,3 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Нотаріус, у відповідності до глави 6 наказу №296/5 від 22.02.2012 року, зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії ; зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Встановлено, що приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. перед підписанням довіреності від 29.01.2014 року було перевірено дієздатність позивача ОСОБА_2 та роз`яснено йому зміст ст.ст. 203, 214, 237-250 ЦК України, ст.ст. 65, 74 СК України, ст. ст. 172-174 Податкового кодексу України, що підтвердив своїм підписом на довіреності позивач.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода договору є однією із засад цивільного законодавства.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України).

Довіреність є одностороннім правочином, а тому не може бути визнана недійною з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок на підставі належних і допустимих доказів довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 05 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Лише в разі встановлення цих обставин норми статті 203, частини першої статті 229 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Доводи апелянта, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2014 року було вчинено під впливом обману, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 230 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Натомість позивач стверджує, що взагалі не мав наміру укладати оспорюваний договір та не був присутній під час його укладання, а тому можливість застосування обману до позивача виключається. Відповідно до ст.230 ЦК України, під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Крім того, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що обставин, які б свідчили про невідповідність змісту оскаржуваної довіреності вимогам законодавства, чинного на час її видачі, суд не встановив. Тому підстав для застосування положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, суд не вбачає.

Також суд не знайшов підстав для визнання довіреності від 29.01.2014 недійсною з підстав передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України - відсутність волі позивача на її видачу, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 , надаючи повіреному зазначені в оскаржуваній довіреності повноваження не мав наміру їх надавати, а також те, що повірений ввів в оману позивача змусивши його надати зазначені повноваження.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено наявність вільного волевиявлення з боку позивача ОСОБА_2 щодо надання довіреності та відсутність обману з боку відповідача ОСОБА_3 , його батька ОСОБА_5 під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Також не встановлено підстав передбачених ст. 228 ЦК України для встановлення нікчемності оспорюваного договору чи визнання його недійсним з підстав недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявності зловмисної домовленості його представника ОСОБА_5 з відповідачем. Суду не надано доказів того, що і у представника позивача, і у відповідача, як сторони правочину, існувала зловмисна домовленість. Сам лише факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьком і сином, не може свідчити про зловмисну домовленість зазначених осіб. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 232 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги встановленого судом першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду не впливають та направлені на переоцінку доказів.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, правильно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 27 серпня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Вірно з оригіналом :