Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1562/19
Провадження № 2/382/770/19
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

24 грудня 2019 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації,

Встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації. Свої вимоги обгрунтували наступним. ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 та мешкає у ньому із 1994 року. ОСОБА_2 зареєстрована в житловому будинку з 1994 р. Також у даному будинку зареєстрована ОСОБА_3 , яка ніколи не проживала та не проживає у вказаному будинку. Крім цього, відповідачка оформила декілька кредитів у різних кредитних установах та не сплачує їх, а тому на їх адресу із квітня 2019 р. надходять листи від колекторів кредитних установ та банків про вимогу сплатити відповідачкою борги, а в іншому випадку у них можуть відібрати належне їм майно. Відповідачка не проживає у будинку, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, її особистих речей у будинку немає, у зв"язку з чим просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаним будинком та зняти її з реєстрації.

В судове засідання позивачі не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обов`язковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

В судовому засіданні установлено, що позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , (договір купівлі-продажу від 9 березня 1994 року, а.с. 5-6). У вказаному будинку з 1994 р. також зареєстрована ОСОБА_2 та зареєстрована донька позивачки ОСОБА_3 , (довідка Черняхівської сільської ради, а.с. 7). Відповідачка у належному позивачці будинку ніколи не проживала та не проживає на даний час, не цікавиться будинком, за комунальні послуги не сплачує, не ставиться до будинку, як до місця свого постійного проживання, її особистих речей у будинку немає, (акт обстеження від 22.08.2019 р., а.с. 8, квитанції про сплату комунальних послуг, а.с. 11-14, 48-67). Крім того, відповідачка не сплачує кредитної заборгованості, у зв"язку з чим на адресу позивачів з квітня 2019 р. надходять неодноразові вимоги щодо сплати боргу та ОСОБА_3 підозрюється у шахрайстві, (а.с. 17- 47).

Ураховуючи, що відповідачка не проживає у будинку, належному позивачці, не цікавиться ним, за комунальні послуги не сплачує, не ставиться до будинку, як до місця свого постійного проживання, її особистих речей у будинку немає, є всі підстави вважати, що вона втратила право користування вказаним будинком, а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог щодо зняття відповідачки з реєстрації слід відмовити, оскільки це є компетенцією органів державної реєстраційної служби.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачами рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.