ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 333/3947/15

провадження № 61-42776св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Логачова Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_6 , та касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року в складі судді Ярошенка А. Г. та на постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року в складі колегії суддів Кримської О. М., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_6 та з уточненням позовних вимог просили:

- визнати недостовірною інформацію, яка була поширена ОСОБА_6 , 28 травня 2015 року під час проведення в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради лекції, яка розпочалася в 11-30 год., такою, що принижує честь, гідність та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме:

«...руководство института является фигурантами уголовного дела...»;

«...Вы являетесь фигурантами уголовного дела, все здесь сидящие, администрация...».

«...еще один фигурант уголовного дела…. Часть третья статьи 191 - мошенничество в особо крупних размерах, злоупотребление служебным положением. Чтобы вы понимали, насколько серьезно срок от трех до пяти лет с конфискацией имущества, Поэтому я буду говорить, что подвергаюсь всяческим преследованиям со стороны администрации...»

«...прошу администрацию покинуть, тем более фигурантов уголовного дела покинуть аудиторию и разрешить мне дальше преподавать....»

«...фальсификация документов в этом институте происходит в очень серьезных масштабах. Чтобы вы все понимали, когда вам урезали зарплату, здесь получали по 20 - 40 тысяч зарплаты...»;

- зобов`язати ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію серед вчителів української мови та літератури шкільних закладів м. Запоріжжя та Запорізької області, які були присутні 28 травня 2015 року в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на лекції ОСОБА_6, яка розпочалася в 11-30 год., і визнати, що інформація про те, що позивачі є фігурантами кримінальної справи та вчиняють кримінально-карані діяння як шахрайство, розкрадання державних коштів, фальсифікація документів, є неправдивою.

- стягнути з ОСОБА_6 в рахунок відкшодування моральної шкоди по 15 000 грн на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по 10 000 грн на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що працюють в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, а ОСОБА_6 працює на посаді доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін.

28 травня 2015 року в зв`язку з отриманням завідувачем кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін ОСОБА_4 скарг від слухачів лекцій ОСОБА_6 , ОСОБА_4 прийняла рішення відвідати лекцію ОСОБА_6 , про що відповідача перед початком лекції повідомили.

Також були запрошені представники ректорату закладу та вченої ради, а саме: перший проректор ОСОБА_1 ; начальник навчально-наукового центру ОСОБА_2; вчений секретар КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради ОСОБА_3, завідувач кафедри реабілітаційної педагогіки та здорового способу життя ОСОБА_5 .

Увійшовши до аудиторії, в якій відповідач повинна була розпочати лекцію об 11-30 за розкладом, позивачі виявили, що відповідач почала знімати відео на телефон і в присутності слухачів лекції - вчителів української мови та літератури шкіл м. Запоріжжя та Запорізької області, розповсюджувала інформацію, яка є неправдивою, шкодить діловій репутації позивачів, принижує їх честь та гідність.

Так, під час проведення лекції відповідач назвала позивачів фігурантами кримінальної справи та звинуватила їх у шахрайстві, підробленні офіційних документів та розкраданні державного бюджету.

Позивачі вказували, що викладена інформація є неправдивою, нічим не підтвердженою, та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів - заслужених фахівців у педагогічній галузі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, яка була поширена ОСОБА_6 28 травня 2015 року під час проведення лекції в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Зобов`язано ОСОБА_6 спростувати недостовірну інформацію серед вчителів української мови та літератури шкільних закладів м. Запоріжжя та Запорізької області, які були присутні 28 травня 2015 року в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на лекції ОСОБА_6, яка розпочалася в 11-30 год., і визнати, що інформація про те, що позивачі є фігурантами кримінальної справи та вчиняють кримінально-карані діяння як шахрайство, розкрадання державних коштів, фальсифікація документів, є неправдивою.

У задоволенні позвної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо визнання недостовірною інформації, яка була поширена відповідачем, виходив із того, що під час проведення лекції відповідач назвала позивачів фігурантами кримінальної справи та звинуватила позивачів у шахрайстві, підробленні офіційних документів та розкраданні державного бюджету, висловлювання ОСОБА_6 дійсно є неправдивою інформацією, нічим не підтверджуються й принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Відмовляючи в задоволенні позвоної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив із її недеведеності.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу позивачів залишено без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_6 28 травня 2015 року під час проведення в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради лекції, яка розпочалася в 11-30 год., такою, що принижує честь, гідність та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що поширена інформація є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню на правдивість, а позивачі не надали належних і допустимих доказів, які б доводили, що висловлена інформація щодо позивачів є цілеспрямованими діями, здійсненими з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію особи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 серпня 2018 року представник відповідача адвокат Логачов В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивачі просять скасувати оскаржувані судові рішення апеляційного суду як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач просить змінити рішення апеляційного суду, відмовивши в задоволенні позову.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 28 травня 2015 року в 11-30 год. доцент кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради ОСОБА_6 проводила лекцію, на якій були присутні вчителі української мови та літератури шкільних закладів м. Запоріжжя та Запорізької області.

На лекції за запрошенням завідувача кафедри ОСОБА_4 із метою забезпечення об`єктивності суджень про викладацьку діяльність ОСОБА_6 були присутні представники ректорату закладу та вченої ради, а саме: перший проректор ОСОБА_1 ; начальник навчально-наукового центру ОСОБА_2; вчений секретар КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради ОСОБА_3, завідувач кафедри реабілітаційної педагогіки та здорового способу життя ОСОБА_5 .

Під час проведення лекції ОСОБА_6 висловлювалася так:

«...руководство института является фигурантами уголовного дела...»;

«...Вы являетесь фигурантами уголовного дела, все здесь сидящие, администрация...».

«... еще один фигурант уголовного дела…. Часть третья статьи 191 - мошенничество в особо крупних размерах, злоупотребление служебным положением. Чтобы вы понимали, насколько серьезно срок от трех до пяти лет с конфискацией имущества, Поэтому я буду говорить, что подвергаюсь всяческим преследованиям со стороны администрации...»

«...прошу администрацию покинуть, тем более фигурантов уголовного дела покинуть аудиторию и разрешить мне дальше преподавать....»

«...фальсификация документов в этом институте происходит в очень серьезных масштабах. Чтобы вы все понимали, когда вам урезали зарплату, здесь получали по 20 - 40 тысяч зарплаты...».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

З урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 10 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги адвоката Логачова Володимира Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук