Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач -Суддя доповідач
Справа № 431/2716/19
Провадження № 22-ц/810/925/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Стахової Н. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

скаржник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Старобільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,

представник відповідача ОСОБА_3 Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 вересня 2019 року, ухвалене 12.09.2019 року у складі судді Колядова В. Ю. в м.Старобільську

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеними позовними вимогами, в обгрунтування яких посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, а саме: грошові кошти, у вигляді пенсії, та регресних виплат, які були нараховані, але невиплачені за життя ОСОБА_4 . Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України, починаючи з липня 2014 року по січень 2016 року, включно, розмір яких, згідно одержаних нотаріусом, довідок від вищезазначених установ, складає 77232,91 грн (пенсія), а також 46560,67 грн (недоотримані регресні виплати), що належали померлому. Позивач зазначає, що є єдиним спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. У лютому 2018 року, з метою вступити у спадщину на вищезазначений спадок, позивачка, через свого представника ОСОБА_2 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М., якою була заведена спадкова справа №1/2018, але у видачі свідоцтва про право на спадщину, Постановою №87/02.31 від 16.02.2018 р., їй було відмовлено та роз`яснено про право, щодо звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області грошові кошти у розмірі 77232,91 грн та на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46561,67 грн, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Після набрання чинності зазначеним рішенням позивач особисто звернулася до відповідача Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з заявою про виплату грошових коштів у розмірі 46560,67 грн, при цьому позивачка зазначила, що вона є особою, яка тимчасово переміщена з непідконтрольної території України, то заява до того ж самого органу, яким є відповідач, про виплату грошей спадкового майна у виді соціальних виплат була подана на тій підставі, що порядок подання заяв, щодо забезпечення реалізації права на спадкування, визначений нормою ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ЗУ «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», де зазначено, що звернення осіб, які належать до складу внутрішньо переміщених осіб подаються до державної установи того міста, де ця особа-спадкоємець фактично проживає та оскільки адресою тимчасового перебування позивачки є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої УСЗН Старобільського району, то звернення з відповідною заявою згідно вище зазначених норм законодавства України, було зроблено саме до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

На її звернення відповідач у листі від 08.06.2018 року за № 1624/04-1 повідомив їй, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, який на даний час не прийнятий та відмовив у виплаті грошових коштів.

Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути зі Старобільського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на її користь грошові кошти у розмірі 46560,67 грн, які належать ОСОБА_1 на праві власності у порядку спадкування за законом, на підставі рішення Старобільського районного суду від 28.03.2018 року, які нараховані, але не виплачені померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 12.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування за законом задоволено у повному обсязі.

Стягнуто зі Старобільського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 46560,67 грн, які належать їй на праві власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що дії органів Фонду соціального страхування України грунтуються не лише на обов`язкових для виконання постановах КМУ, але й на положеннях Конституції України, Закону України №1105, тому є правомірними, законними та жодним чином не направлені на звуження чи скасування прав громадян. Статтею 117 Конституції України визначено, що КМУ в межах своєї компетенції відає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. З 12.05.2018 року набрала чинності Постанова КМУ від 25.04.2018року №335 «Про внесення змін до Постанови № 365», якою передбачено, що орган, що здійснює соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеному КМУ. На даний час окремий порядок не прийнятий КМУ, а тому здійснити нарахування та виплатити щомісячні страхові виплати, належні померлому ОСОБА_4 на даний час не є можливим. Крім того, скаржник вважає, що він є неналежним відповідачем, який на момент ухвалення рішення судом першої інстанції було відокремленим підрозділом юридичної особи, а саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що позивач вважає безпідставними доводи скаржника щодо неналежного відповідача, та зазначає, що 28.04.2018 року рішення Старобільського районного суду про визнання права власності на нараховані, але не виплачені за життя її батька регресні виплати, набрало законної сили і саме на підставі цього рішення позивач особисто звернулась до Старобільського відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України у Луганській області задля виплати їй зазначеної в рішенні суми грошових коштів. Позивач вважає, що відповідачу, відповідно до п.3.1.1.Положення Старобільське відділення уповноважене здійснювати надання соціальних виплат, матеріального забезпечення та страхових виплат застрахованим особам і членам їх сімей в порядку, визначеному Фондом. Крім того, п.3.1.16 Положення Старобільське відділення здійснює управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду в межах затвердженого кошторису. Управління майном відповідно до порядку, затвердженого правлінням. П.п.5.3. та 5.5.6. передбачено, що відділення очолює начальник, який має право представляти інтереси Фонду в різноманітних організаціях, установах, в державних органах. Крім того, позивач вважає, що своєю відповіддю на її заяву відповідач підтвердив, що здійснює соціальні виплати, але суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, який на даний час не прийнятий.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач ОСОБА_1 посилається на наявність у неї права власності, визначеного на підставі рішення суду, а також на положення ч.ч. 7, 10 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з відповідними змінами, про те, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачена сума страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню та ці суми включаються до складу спадщини.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 та представник останньої ОСОБА_2 , яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених осіб за участю представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області Шуваєвої Т.І.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої відповідає у достатній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на непідконтрольній Україні частині території у м. Краснодоні помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на грошові кошти - 77 232,91 грн пенсії та 46 560,67 грн регресних виплат, які були нараховані, але не виплачені за життя ОСОБА_4 . Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України, починаючи з липня 2014 року по січень 2016 року включно.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні.

У лютому 2018 року, з метою вступити у спадщину на вищезазначений спадок, позивач звернулася через свого представника ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі цього звернення нотаріусом була заведена спадкова справа №1/2018, але у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса №87/02.31 від 16.02.2018 року, їй було відмовлено та роз`яснено про право щодо звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

На цій підставі позивач звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області грошові кошти у розмірі 77232,91 гривень, на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46561,67 гривень, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

08.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з заявою виплатити зазначену суму у розмірі 46560,67 грн.

Згідно листа від 08.06.2018 р. за № 1624/04-1 на ім`я ОСОБА_1 Старобільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надало відповідь, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на даний час не прийнятий КМУ, відділення не має можливості здійснити Вам нарахування та виплату заборгованості щомісячних страхових виплат за померлого батька.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки від 08.05.2018 р. № 18696 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Суд першої інстанції, враховуючи, що страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлого ОСОБА_4 статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання ним за життя нарахованих, але не виплачених страхових виплат за період з грудня 2014 року по 05 січня 2016 року не є підставами для відмови у виплаті 46 560,67 грн страхових виплат позивачу ОСОБА_1 , дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування за законом є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює із відповідним застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 обгрунтовувала свої позовні вимоги до відповідача про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування тим, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 46561,76 грн, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але відповідач відмовився виконувати зазначене рішення та виплатити їй належні на праві власності кошти, з тих підстав, що КМУ не прийнятий окремий порядок на виплату суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період.

Зазначені доводи позивачем доведені належними та допустимими доказами, а саме рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року, постановою Луганського апеляційного суду від 18.12.2018 року за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року залишено без змін, а також відмовою у виплаті грошових коштів за рішенням суду Старобільського відділення Фонду соціального страхування, викладену у листі №1624/04-1 від 08.06.2018 року з підстав відсутності прийняття КМУ окремого порядку щодо виплати сум соціальних виплат, не виплачених за минулий період.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального стархування України у Луганській області у своєму відзиві зазначено, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2014 року по 05.01.2016 року останньому нараховані не були, а тому в розумінні ст. 1227 ЦК України не можуть належати спадкодавцю та не можуть входити до складу спадщини.

Зазначені доводи як позивача так і скаржника колегія суддів вважає безпідставиним з наступних підстав.

Відповідно до ст.1227 ЦК україни суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Положеннями ст. 1270 ЦК україни передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації, наданої управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у листі №284/03-3 від 23.01.2018 року потерпілому ОСОБА_4 , що мешкав за адресою: АДРЕСА_2 не виплачено щомісячні страхові виплати за липень-листопад 2014 року на загальну суму 11691,85 грн. Також необхідно донарахувати потерпілому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 року по 05.01.2016 року (включно) та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року на суму 34869,82 грн. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 46561,67 грн, а.с. 29.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем позивачка ОСОБА_1 , яка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 , своєчасно звернулась до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. І саме на запит приватного нотаріуса управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у листі №284/03-3 від 23.01.2018 року була надана інформація щодо загальної суми недоотриманих ОСОБА_4 страхових виплат 4656167 грн та періоду невиплат.

Надана відповідачем інформація щодо наявності невиплачених потерпілому ОСОБА_4 страхових виплат та сума цих виплат підтверджена роздруківкою з бази даних «Реєстр потерпілих» ЦІАСФ, а.а.с. 30-35.

Відповідачем не спростовується той факт, що ОСОБА_4 страхові виплати були призначені пожиттєво.

Також відповідачем не надано доказів того, що як відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні Луганської області, так і Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у період з липня 2014 року по день смерті ОСОБА_4 приймались будь-які рішення щодо припинення страхових виплат останньому.

Як вірно встановлено судом першої інстанції приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М., за заявою ОСОБА_1 , була заведена спадкова справа №1/2018, але постановою №87/02.31 від 16.02.2018 року у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину було відмовлено та роз`яснено про право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом, у тому числі на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46561,67 гривень, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , а.с. 10.

Постановою Луганського апеляційного суду від 18.12.2018 року апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишена без задоволення. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року залишено без змін, а. а.с. 12-14.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року судом встановлена наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на грошові кошти в сумі 46561,67 грн, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і саме з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Між тим, на звернення до відповідача з питання отримання належних на праві власності грошових коштів в сумі 46561,67 грн ОСОБА_1 отримала відмову з посиланням на те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Мінстрів України, який на даний час не прийнятий, що виключає можливість здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату заборгованості щомісячних страхових виплат за померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с. 9.

При цьому, відповідач не прийняв до уваги рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року та наявність у ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за законом на визначену судом суму грошових коштів - 46561,67 грн.

Як встановлено колегією суддів, за доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, Постановою Верховного Суду від 21.08.2019 року касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області залишена без задоволення. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року та постанова Луганського апеляційного суду від 18.12.2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в розмірі 46561,67 грн, що належали ОСОБА_5 , залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини постанови, Верховним Судом зазначено, що оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлого статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання ним за життя нарахованих але не виплачених страхових виплат за період з грудня 2014 року по 05.01.2016 року не є підставами для відмови у виплаті 46561,67 грн страхових виплат ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, а тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладені обставини, колегія судді вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в сумі 46561,67 грн, належних ОСОБА_1 на праві власності у порядку спадкування за законом на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року, які нараховані але не виплачені померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що на даний час не є можливим, без прийняття КМУ окремого порядку, здійснити нарахування та виплатити щомісячні страхові виплати, належні померлому ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

У статті 38 ЗаконуУкраїни «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної або відсутність окремого порядку, визначеного КМУ щодо соціальних виплат, які не виплачені за минулий період.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» .

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне ще раз зауважити щодо наявності у позивачки ОСОБА_1 права власності на грошові кошти в сумі 46560,67 грн у порядку спадкування за законом, відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили та залишилось без змін як після апеляційного перегляду так і перегляду Верховним Судом.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена обставина підтверджується копією довідки від 08.05.2018 року № 18696 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а.с. 8.

А тому саме Старобільске відділення ФССУ, до якого зверталась позивач у порядку досудового врегулювання спору щодо виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року, яке, відповідно до Положення здійснює управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами, здійснювало би нарахування та виплату страхових виплат потерпілому ОСОБА_4 за життя, та відмовило позивачці ОСОБА_1 у виплаті грошових коштів, які увійшли до спадщини, після смерті ОСОБА_4 , зазначено ОСОБА_1 у якості відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, як при перегляді рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 року за апеляційною та касаційною скаргами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області так і у даній справі саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області безпосередньо через представника Управління, у якості відповідача приймало участь у розгляді справи в суді першої інстанції, користуючись усіма процесуальними правами, наданими законом відповідачу.

Апеляційне провадження у даній справі було відкрите також за апеляційною скаргою саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, яке безпосередньо приймало участь, через представника Управління при перегляді оаскаржуваного рішення суду першої інстанції, користуючись усіма правами, передбаченими нормами процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16.12.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

Н. В. Стахова