ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9757/19 Справа № 213/2213/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Князєвою Н.В. у м.Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У червні позивачОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював з 16.12.1986 по 02.03.1987, з 18.07.1988 по 01.02.1990, з 21.04.1990 по 01.07.1994 електрозварником ручного зварювання в УРТО ВАТ «ПівдГЗК», через недосконалість робочих місць виконував роботи, пов`язані з впливом шуму, рівень якого перевищував гранично допустимі розміри.

Загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів становить 19 років 5 місяців.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 16.08.2011 позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна приглухуватість справа третього ступеня (зі значним зниженням слуху), зліва першого ступеню.

Причиною виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував ГДР: 81-91 дБА при ГДР 80 дБА.

11.05.2012 прозивач пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 10% по туговухості з 07.05.2012 безстроково.

У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчуття, а саме: поганий слух на обидва вуха, більше на праве, шум у вухах, періодичний головний біль, підвищення артеріального тиску, запаморочення.

Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 41 730 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В решті позовних вимог, відмовлено.

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває з огляду на отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка, безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 10% та необхідності постійного лікування і проходження чисельних оглядів МСЕК, тривалості негативних змін в житті позивача.

Також, представник позивача вважає, що судом не повністю враховано, що внаслідок професійного захворювання, отриманого з вини відповідача у позивача порушено нормальні життєві зв`язки, що останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що позивач періодично відчуває головний біль, запаморочення, підвищений артеріальний тиск, суттєва знизилась функція слуху на обидва вуха, що тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родини. Скаржник вказує, що здоровя позивача не відновлено повністю, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 20 років 09 місяців 11 днів, а загальний стаж в шкідливих умовах праці складає 13 років 10 місяців 02 дні. Відповідач наголошує на тому, що позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці та тривалий час більше 13 років свідомо працював на підприємстві відповідача, отримуючи за це відповідні пільги, у тому числі доплати та додаткові відпустки.

Посилаючись на Акт від 13.03.2012 року, скаржник вказує й на те, що причиною професійного захворювання позивача, також була робота на інших підприємствах, а саме СМУ «Гідромеханізація» НКГЗК, а також в спеціалізованому виробничому комбінаті «Кривбасшахтопроходка», у зв`язку із чим без призначення експертизи неможливо встановити наявність причинного зв`язку між отриманим профзахворюванням та працею позивача на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим вважає акт неналежним доказом.

Окрім того, відповідач наголошує на тому, що позивач ввів суд в оману, зазначивши у позові, що в період часу з 18.07.1988 по 01.02.1990, та з 21.04.1990 по 01.07.1998 він працював на посаді електрозварника Гідромеханізації «ПівдГЗК», вказуючи на те, що в період з18.07.1988 по 01.02.1990 ОСОБА_1 працював на комбінаті «Кривбасшахтопроходка»,який 0 було реорганізовано в спеціальний будівельно-монтажний трест по підземному будівництву і реконструкції шахт і кар`єрів «Кривбасшахтопроходка», де і продовжував працювати позивач по 01.07.1998 року.

На думку скаржника позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а також доказів наявності вини ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», вказує, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці не відповідає дійсності та ґрунтується на припущеннях, тому не повинно прийматись судом до уваги.

Не погоджується відповідач і з визначеним судом розміром моральної шкоди, присудженої до стягнення з відповідача, оскільки вважає, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача з викладених у скарзі підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що 16.09.1998 ОСОБА_1 прийнятий електрозварником ручного зварювання 5 розряду управління з ремонту технологічного устаткування ВАТ «ПівдГЗК» (нині - ПАТ «ПІВДГЗК»); 01.08.2012 переведений підсобним робітником дільниці з реабілітації інвалідів фізкультурно-оздоровчого комплексу; 01.06.2014 переведений слюсарем-сантехніком 4 розряду фізкультурно-оздоровчого комплексу (а.с. 67, 84-85).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.03.2012 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: нейросенсорна приглухуватість справа третього ступеня (зі значним зниженням слуху), зліва першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 28.02.2012.

Відповідно до п.13 акту умови праці позивача відносяться п рівню шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрозварником ручного зварювання з 16.09.1998 по час розслідування в УРТО ВАТ «ПівдГЗК», ОСОБА_1 внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи, пов`язані з впливом шуму, рівень якого перевищував ГДР. ЗІЗ забезпечується і використовує.

Попередня професія у періоди з 16.12.1986 по 02.03.1987, з 18.07.1988 по 01.02.1990, з 21.04.1990 по 01.07.1994; з 01.07.1994 по 10.09.1998 в тресті «Кривбасшахтопроходка» за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-55-4-671 від 24.03.2011 також була пов`язана з впливом шуму, рівень якого перевищував ГДР .

Відповідно до п.17 акту причиною виникнення професійного захворювання є: тривала робота впродовж 19 років 5 місяців в умовах впливу шуму, рівень якого перевищував ГДР: «Кривбасшахтопроходка» - 102 дБА при ГДР 80 дБА; «ПівдГЗК» - 81-91 дБА при ГДР 80 дБА.

Згідно з п.19 акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, є адміністрації тресту «Кривбасшахтопроходка» та ВАТ «ПівдГЗК» (а.с. 11-16).

Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 від 24.03.2011 умови праці, в яких працював позивач у відповідача та в «Кривбасшахтопроходка», є шкідливими (а. с. 68-83).

При огляді МСЕК 11.05.2012 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10 % з туговухості з 07.05.2012 безстроково. Група інвалідності не встановлена (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 05.08.2011 по 17.08.2011, з 17.02.2012 по 29.02.2012, з 17.04.2014 по 29.04.2014, з 27.03.2017 по 06.04.2017 (а.с. 17-24).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтями 153, 173 237-1 КЗпП України, 1167, 1168 ЦК України й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійного захворювання стала його праця, зокрема і на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13 березня 2012 року, де зазначені винні особи які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме адміністрації тресту «Кривбасшахтопроходка» та ВАТ «ПівдГЗК» (а.с. 11-16).

З наведених вище підстав, колегія суддів не сприймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні професійного захворювання у позивача, а добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд, внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації , тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 10%, який встановлено безстроково, відсутність встановлення групи інвалідності, час протягом якого позивач працював на підприємстві відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Слід зазначити, що помилкове зазначення в позові неправильного періоду роботи на підприємстві було предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в судовому рішенні, при цьому, суд вказав, що невірно зазначені у позові відомості не свідчать про відсутність вини відповідача та свідоме введення позивачем та його представником суду в оману.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру моральної шкоди.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням, зокрема і під час роботи на підприємстві відповідача.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є однією з осіб, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: