Справа № 459/3430/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/1404/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року, постановлену в складі головуючого - судді Рудакова Д.І., у справі за поданням державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про примусове входження в приміщення боржника ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а:

Державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Кінас М.Т. звернулася до суду з поданням, у якому просила надати дозвіл на входження в квартиру АДРЕСА_1 для опису та арешту майна боржника.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року надано дозвіл державному виконавцеві відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Кінас М.Т. на примусове входження в квартиру АДРЕСА_1 для опису та арешту майна боржника.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ОСОБА_4 в обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи. Зазначає, що питання про примусове входження в квартиру вирішувалось судом першої інстанції без участі державного виконавця, який звернувся з таким поданням до суду, хоча участь у судовому засіданні державного виконавця є обов'язковою. При цьому державним виконавцем до подання додано лише копію виконавчого документа, копію заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження за таким документом, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а належно завірені копії матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем до матеріалів подання не долучались. Таким чином, на думку апелянта, відсутність державного виконавця у судовому засіданні позбавила суд першої інстанції можливості оглянути та дослідити у встановленому процесуальним законом порядку матеріали виконавчого провадження, а відтак, й перевірити належним чином факт ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Зазначає також, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на підтвердження підставності подання послався лише на постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки у матеріалах справи відсутні також докази про вжиття державним виконавцем усіх передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів примусу до боржника.

Звертає увагу на те, що він на даний момент є безробітним, на його утриманні перебуває малолітня дитина. Він щомісячно сплачує по 500 грн. на виконання рішення суду, що свідчить про те, що в його діях відсутній умисел на ухилення від виконання рішення суду.

Крім цього, посилається на те, що у справі №459/3430/16-ц Верховним Судом на даний час відкрито касаційне провадження, тому розмір моральної шкоди, визначений рішенням, за яким він сплачує кошти, ще не є кінцевим.

Також зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 він не проживає з 2011 року, що підтверджується відповідним актом, його особистих речей у цій квартирі немає та в ній проживають його батьки.

Просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні подання відмовити.

ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підставами для примусового проникнення до житла є знаходження майна або коштів боржника у певному приміщенні та якщо боржник чинить перешкоди вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння. Він є власником квартири АДРЕСА_1, де він проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 Боржником у виконавчому провадженні є його син ОСОБА_4, який у цій квартирі не проживає з 2011 року, особистих речей останнього в квартирі немає. Державним виконавцем не перевірено, чи проживає ОСОБА_4 у цій квартирі та у матеріалах справи відсутні будь-які акти державного виконавця про відмову у допуску його до приміщення. Державним виконавцем не надано суду доказів того, що ним вчинялись дії щодо опису та арешту майна боржника та такі виявились безуспішними.

Просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні подання відмовити.

20.08.2018 року Начальник Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюк Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скеровано запити в реєструючі органи м. Червонограда для з'ясування майнового стану боржника, було також здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі. Стверджує, що державним виконавцем дотримано вимоги чинного ЗУ «Про виконавче провадження» та просить залишити ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду, виявилися безрезультатними, боржник був обізнаний про свою заборгованість та ухилявся від її погашення, що проявилося у тому, що він після явки до державного виконавця, де зобов`язався погашати борг, свого обов`язку не виконав.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на виконанні у Червоноградському МВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження 55441432 щодо виконання виконавчого листа №459/3430/16-ц від 20.12.2017 року, виданого Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн.

26.12.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. (а.с. 6, 11-зворот)

Згідно з відповідями реєструючих органів м. Червонограда, боржник зареєстрований за адресою зазначеною у виконавчому документі, за боржником не зареєстровано транспортних засобів, земельних ділянок на території Червоноградської міської ради, на все майно боржника накладено арешт державного виконавця, боржник не отримує страхових, пенсійних виплат, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FE №357565 від 07.04.2016 року, орган 4601, перетинає державний кордон України.

Згідно поданих державним виконавцем копій квитанцій, боржник в період з січня 2018 року по березень 2018 року сплачував заборгованість за виконавчим документом.

09.01.2018 року боржник подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи.

Відповідно до копії акта державного виконавця від 09.01.2018 року, до Червоноградського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області з`явився боржник, заповнив декларацію та зобов`язався сплачувати заборгованість.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Cтаття 18 Закону містить перелік обов'язків і прав виконавців, обов'язковість вимог виконавців, зокрема пунктом 4 частини 3 ст.18 передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає недоведеним державним виконавцем факт ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки в матеріалах справи наявні копії квитанцій з яких вбачається, що боржник щомісячно, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження, перераховує на розрахунковий рахунок борг, що свідчить про те, що він вживає самостійних заходів щодо погашення боргу (а.с. 23, 38-41).

Про відсутність підстав для висновку про ухилення боржника від виконання рішення суду свідчить також і Акт державного виконавця від 09.01.2018 року, з якого вбачається, що божник з'явився в Червоноградський міського ВДВС ГТУЮ у Львівській області, заповнив декларацію та зобов'язався сплачувати заборгованість (а.с. 16).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності саме боржнику ОСОБА_4

Натомість, у матеріалах справи наявні Акт № 157 від 02.07.2018 року та Довідка № 160 від 02.07.2018 року Житлово-будівльного кооперативу № 3, згідно яких ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 42, 50).

Подання державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області не містить також і даних про те, що у зареєстрованій за ОСОБА_2 квартирі знаходиться майно боржника ОСОБА_4 чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відсутні також докази і на підтвердження того, що державний виконавець не був допущений у квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, надаючи дозвіл на примусове проникнення до житла, суд першої інстанції належним чином не з'ясував, чи перебуває майно боржника за адресою вказаною державним виконавцем і чи не будуть порушуватись таким чином права інших осіб на недоторканість житла.

Враховуючи встановлені обставини та те, що, що державним виконавцем не було надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім цього, судом першої інстанції при вирішенні питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 ЦПК України подання було розглянуто судом першої інстанції за відсутності державного виконавця та відсутні відомості про належне повідомлення такого про розгляд зазначеного подання.

Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав для вирішення подання державного виконавця про примусове входження в приміщення боржника за відсутності державного виконавця, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, встановленого для вирішення такого питання.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2018 року Начальник Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюк Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 74-76)

До відзиву на апеляційну скаргу Начальник Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюк Р.М. додав копію виконавчого листа, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію постанови про арешт майна боржника та копію повідомлення про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 77-79)

Колегія суддів перевірила доводи відзиву на апеляційну скаргу та додані до нього матеріали та вважає, що такі не підтверджують обставин, які б свідчили про необхідність задоволення подання державного виконавця про примусове входження в приміщення боржника. Інших доказів на підтвердження таких обставин державним виконавцем не подано.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 січня 2019 року задоволено клопотання Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції уповноваженого представника Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ухвалено проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції та доручено Червоноградському міському суду Львівської області забезпечити проведення судового засідання у цій справі, яке відбудеться 31 січня 2019 року у режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом. (а.с.108)

Разом з тим, 31 січня 2019 року до Львівського апеляційного суду надійшло клопотання від державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кінас М.Т. про розгляд справи без участі державного виконавця та такий у судове засідання не з'явився. (а.с. 109)

З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання 31 січня 2019 року Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 107)

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є обґрунтованими, а оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 червня 2018 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про примусове входження в приміщення боржника ОСОБА_4 з метою виявлення, опису та арешту майна - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.