Справа № 473/2132/19 Головуючий суду першої інстанції Висоцька Г.А.
Провадження № 22-ц/812/2229/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Миколаїв Справа № 473/2132/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.А., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 31 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_1 ) було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 06 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 67 071 грн. 24 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 28 827 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 16 058 грн. 73 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками відсутня; нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 18 015 грн. 45 коп.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 500 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 3 170 грн. 06 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 31 грудня 2011 року.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що, подані представником позивача документи містять розбіжності щодо відповідача у справі, оскільки анкета-заява від 31 грудня 2011 року, подана від імені ОСОБА_1 , а копія паспорту надана клієнтом банку на ім`я ОСОБА_1 . До того ж із зазначених документів не можна зробити висновок якою пропозицією банку скористався клієнт, тобто визначити спосіб, чи то отримав кредит, чи прийняв пропозицію розмістити депозит, така ж суперечлива інформація міститься і в виписці по карті, оскільки станом на 09 січня 2012 року та 07 березня 2012 року кредитний ліміт встановлений ОСОБА_1 становить 0.00 грн., до того ж з опису транзакції станом на 11 лютого 2012 року, 14 березня 2012 року та неодноразово в подальшому клієнт скористався депозитом.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нарахована така складова заборгованості, як тіло кредиту - 28827 грн. та прострочене тіло кредиту - 16 058 грн. 73 коп. та відповідно пеня - 18015 грн. 45 коп. і 500 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 3 170 грн.06 коп. (процентна складова), а всього станом на 06 травня 2019 року 67 071 грн. 24 коп.

Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Тобто, позивачем взагалі не надано доказів отримання саме відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з його недоведеністю.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на істотні порушення норм матеріального і процесуального права, необґрунтованість і незаконність оскарженого судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано наступним.

Під час підписання анкети-заяви ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєдналася до запропонованої Банком пропозиції.

Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву 31 грудня 2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, що підтверджується фотографуванням клієнта з карткою.

На картку 02 січня 2012 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 000 грн., який в подальшому було збільшено до 15 900 грн., що підтверджується довідкою банку.

Щодо збільшення заборгованості за кредитом, скаржник зазначав, що він надає можливість клієнтам, які мають кредитну картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористатися сервісом «Оплата частями», який дозволяє погашати заборгованість рівними частинами, списання яких відбуватиметься один раз на місяць з кредитної картки. При цьому, сервіс «Оплата частями» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт і підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Відповідач скористалась такою послугою Банку та всю її заборгованість по кредитній картці було переведено на умови зазначеної послуги. Використання зазначеної послуги позичальником підтверджується здійсненням нею платежу 28 квітня 2016 року, що відображено в розрахунку заборгованості та Виписці по картковому рахунку: «Оплата частями». В даному випадку сервіс «Оплата частями» було підключено до кредитної картки позичальника.

Оформлення кредиту за зазначеним сервісом підтверджує збільшення ліміту кредитування та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту.

Більш того, виходячи з виписки видно, що клієнт неодноразово здійснював переказ коштів на погашення заборгованості зі своїх карт, у тому числі і з кредитної карти, що підтверджує отримання і користування карткою, а також оформлення послуги оплата частинами саме клієнтом. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту виникла в зв`язку з використанням відповідачем кредитних коштів понад встановленого ліміту в межах овердрафту і повинна бути сплачена в повному обсязі.

До матеріалів справи доданий належний та допустимий доказ на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; сумам нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі - накопичувальним порядком.

Доказом користування кредитними коштами також є виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також розмір нарахованих відсотків і штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 31 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як невід`ємних частин цього договору, які не містять підпису позичальника.

Згідно інформації Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 30 травня 2019 року гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає. На час складання довідки проживає в с. Вознесенське без реєстрації.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 06 травня 2019 року становить 67 071 грн. 24 коп., з яких: 28 827 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 058 грн. 73 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18 015 грн. 45 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 500 грн.; а також штрафи: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 3 170 грн. 06 коп. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції за зазначених обставин дійшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог Банку відсутні.

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції у повному обсязі не можна, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими способами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується н всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції в повній міри викладених процесуальних норм не дотримався.

При аналізу даних про особу позичальника матеріалами справи встановлено, що в анкеті-заяві, наданої Банком, зазначено прізвище позичальника як ОСОБА_1 та дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому там же містяться посилання на дані (серія, номер) паспорту громадянина України. З копії цього паспорту вбачається, що паспорт вданий на ім`я ОСОБА_1 , а в розділі приміток зазначається, що це прізвище чоловіка позичальника та адреса реєстрації останньої с. Григорівське. За даними Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає. На час складання довідки проживає в с. Вознесенське без реєстрації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що подані представником позивача документи не містять розбіжності щодо особи відповідача у справі.

Не погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо неможливості з наданих Банком документів зробити висновок якою пропозицією банку скористався клієнт при підписанні анкети-заяви та не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Так, з анкети-заяви позичальника вбачається, що відповідач звернулася до Банку за отриманням грошових коштів в кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим отримала платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

З наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку позичальника кредитний ліміт станом на 02 січня 2012 року складав 1 000 грн., а в подальшому був збільшений до 15 900 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 31 грудня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про строк та порядок погашення заборгованості тіла кредиту, та відповідальності позичальника (пеня, штраф) за неналежне виконання умов договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за поточним тілом кредиту, пенею за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами та штрафи (фіксовану и процентну складову).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 грудня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT»,«Універсальна GOLD»та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо встановлення строків та порядку повернення кредиту, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про встановлені строки та порядок повернення кредитних коштів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT»,«Універсальна GOLD»та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 грудня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони у письмову вигляді обумовили строки та порядок повернення кредитних коштів, а тому є безпідставними вимоги Банку про стягнення простроченої заборгованості за кредитом, оскільки без встановлення строку повернення кредиту, неможливо визначити, що повернення частини цих коштів є простроченим.

З тих же підстав є безпідставними вимоги Банку щодо стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу), оскільки сторони письмово не узгоджували такі умови договору.

Такі висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).

В Постанові Великої Палати Верховного Суду з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За такого відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати процентів.

Аргументи скаржника про відсутність заперечень відповідача щодо ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами є безпідставними, оскільки по-перше, саме позивач при зверненні до суду повинен довести ті обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги; по-друге, правочин вважається таким, що вчиненій у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами; по-третє, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Отже саме банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Підтвердженням факту погодження сторонами основних умов кредитного договору, зокрема, суми позики, обов`язків та відповідальності сторін за невиконання умов договору є підписи сторін у відповідних документах. Банк надав до суду тільки підписану відповідачем анкету-заяву, за якою отримувалися кредитні кошти, а інші умови кредитування визначені Умовами та правилами надання банківських послуг. Між тим, Банк при зверненні до суду відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України не надав доказів, що такі Умови і правила погоджувалися з відповідачем та як підтвердження цього були нею підписані, хоча це є процесуальним обов`язком особи, яка звертається до суду з позовними вимогами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Банку підлягає поверненню сума коштів, отриманих відповідачем, яка дорівнює різниці між фактично отриманою позичальником сумою в борг та сумою, що повернута відповідачем Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Банком та документів на його підтвердження, а саме виписки з карткового рахунку, де відображено рух коштів по рахунку станом на 14 квітня 2016 року будь-яка заборгованість по кредитній картці у відповідача була відсутня. За період з 27 квітня 2016 року по 06 травня 2019 року в рахунок кредитного ліміту відповідач отримала у загальній сумі 45 054 грн. 51 коп. За цей же період остання здійснювала погашення отриманих в борг сум, які загалом складають 30 092 грн. 11 коп. Отже сума отриманих, але неповернутих коштів складає 14 962 грн. 40 коп., а тому з огляду на викладене, сама ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1. на користь Банку.

З урахуванням викладеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам Банку. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 428 грн. 38 коп. та за подання апеляційної скарги 642 грн. 57 коп., а всього 1 070 грн. 95 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження якого м. Київ вул. Грушевського, буд 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570 заборгованість станом на 06 травня 2019 року за договором про надання банківських послуг від 31 грудня 2011 року у розмірі 14 962 грн. 40 коп., а також 1 070 грн. 95 коп. судових витрат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.