Ухвала

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 502/825/15-ц

провадження № 61-20161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кілійського районного суду Одеської області у складі судді Балана М. В. від 07 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Гірняк Л. А., Сєвєрової Є. С., від 13 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 23 628 доларів США на строк до 28 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 цього ж дня був укладений договір поруки.

У зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 124 038,11 доларів США (2 864 039,96 грн), що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 20 256,02 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 25 774,85 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 010,24 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 76 997 доларів США, та яку банк просив стягнути у солідарному порядку із позичальника та поручителя.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 29 жовтня 2008 року банк в односторонньому порядку без згоди поручителя збільшив процентну ставку за договором, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення зобов`язань за договором поруки. Звернувшись у 2008 році до суду з аналогічним позовом, банк змінив строк виконання зобов'язань за договором, а тому порука припинилась у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку, що визначений у пункті 12 договору поруки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки від 28 листопада 2006 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року стягнуто частину заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2006 року, а тому повторному захисту право банку не підлягає. Звернувшись у червні 2008 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором до боржника та поручителя, банк змінив строк виконання зобов'язань за цим договором, а тому з цього часу почався відлік строку позовної давності, що пропущений банком у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом у квітні 2015 року, окрім вимог про стягнення пені, і про застосування наслідків якого заявив відповідач. Оскільки строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив у червні 2011 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені поза межами цього строку. Задовольняючи зустрічний ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що банк в односторонньому порядку без згоди поручителя збільшив процентну ставку за договором, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення зобов`язань за договором поруки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 20 256,02 доларів США; за відсотками - 16 261,54 доларів США; за комісією - 665,28 доларів США; по пені - 14 992,28 доларів США скасовано та провадження у цій частині вимог закрито.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07 липня 2016 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за процентами в сумі 9 513,31 доларів США, заборгованості за комісією - 334,96 доларів США; заборгованості за пенею - 62 004,72 доларів США скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2006 року за період з 04 жовтня 2011 року до 05 березня 2015 року за процентами в сумі 9 787,43 доларів США, заборгованість за комісією - 49,28 доларів США, а всього 9 836,71 доларів США, а також заборгованість за пенею за період з 06 березня 2014 року до 05 березня 2015 року в сумі 230 509 грн та судові витрати в загальному розмірі 4 948, 76 грн.

В решті вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заяву про застосування строку позовної давності подав поручитель, тому відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з боржника з підстав пропуску строку позовної давності не ґрунтується на вимогах закону. Строк позовної давності за основною вимогою перервався у липні 2012 року поданням банком позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді різниці між заявленою заборгованістю за процентами за користування кредитом, комісією, пенею та заборгованістю, яка вже була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року у зв'язку зі спливом позовної давності підлягає скасуванню.

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості з відповідачів, яка була стягнута рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року, слід закрити у зв`язку з тотожністю підстав, сторін та предмету позову, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову банку в цій частині є помилковим.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк в односторонньому порядку без згоди поручителя збільшив процентну ставку за договором, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення зобов`язань за договором поруки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли безпідставного висновку про задоволення зустрічного позову та припинення поруки, не давши належної оцінки судовому рішенню, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість у 2013 році, оскільки цим рішенням встановлені преюдиційні обставини правомірності підвищення банком процентної ставки за спірним кредитним договором. Крім того, суди не звернули увагу, що обраний ОСОБА_2 спосіб захисту не ґрунтується на приписах статті 16 ЦК України. ОСОБА_3 не подавав до суду заяву про застосування строків позовної давності, а тому суд безпідставно її застосував до штрафних санкцій.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою з доводами касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Установлено, що в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 спір виник з приводу припинення його поруки за наявності такого, що набрало законної сили судового рішення щодо стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя.

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 161/2238/18-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 червня 2019 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі

№ 161/2238/18-ц свідчить, що колегія суддів дійшла висновку про неоднакове застосування судами статті 559 ЦК України під час розгляду однотипних справ, в яких припинення поруки пов'язується із наявністю судового рішення про стягнення заборгованості з поручителя.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексудо закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 502/825/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 161/2238/18-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі 502/825/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання припиненим зобов`язання поруки за договором поруки до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 161/2238/18-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта