Номер справи 623/3442/18
Номер провадження 2/623/22/2019
06 лютого 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого судді: Герцова О.М.
секретаря судового засідання: Рзаєвої І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 04.10.2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування вказаного позову посилалась на те, що 19.11.2017 року позивач надала у борг ОСОБА_2 кошти в розмірі 2700,00 грн. за умови повернення суми до 10.12.2017 року з процентами. 24.11.2017 року на прохання ОСОБА_2 було надано ОСОБА_1 кошти у сумі 2750,00 гривень за умови повернення суми до 10.12.2017 року з процентами. До цього часу Відповідач не виконала взятий на себе обов'язок та не повернула борг за двома розписками. Внаслідок порушення зобов'язань відповідачем за відповідними розписками станом на момент подання позовної заяви, у неї виник борг перед позивачем: сума боргу з урахуванням індексу інфляції на момент пред`явлення позову становить 5646,20, три проценти річних складає 127,04 гривень, загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та річних складає 5773,24 гривень, сума процентів складає 600 гривень, а кінцева сума боргу становить 6373,24 гривень.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, відзив на позов у визначений судом строк також не подала.
Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому суд, зі згоди представника позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.11.2017 року відповідач ОСОБА_2 надала розписку про те, що вона бере в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2700,00 грн., з процентами 3000 гривень, які зобов'язується повернути до 10.12.2017 року. Громадянином ОСОБА_3 будо засвідчено, що розписка була написана при ньому.(а.с.4)
Крім того, 24.11.2017 року відповідач ОСОБА_2 надала розписку про те, що вона бере в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2750,00 грн., з процентами 3000 гривень, які зобов'язується повернути до 10.12.2017 року. Громадянином ОСОБА_3 будо засвідчено, що розписка була написана при ньому.(а.с.4)
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.
З наявних в матеріалах справи розписок від 19.11.2017 року, 24.11.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг позивачу ОСОБА_1 протягом визначеного в розписках строку.
Судом враховується, що вищезазначені розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача ОСОБА_2
Отже, вказані розписки містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.
Крім того, позивачем правомірно нараховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів.
Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, та процентів за користування коштами, а саме: сума боргу з урахуванням індексу інфляції на момент пред`явлення позову становить 5646,20, три проценти річних складає 127,04 гривень, загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та річних складає 5773,24 гривень, сума процентів складає 600 гривень, а кінцева сума боргу становить 6373,24 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 207, 545, 625, 640, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 6373,24 грн. та судові витрати по справі зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн., а всього 7078,04 гривень( сім тисяч сімдесят вісім гривень 04 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд або безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: О.М.Герцов