Провадження №2/521/620/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси з позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати ОСОБА_2, 1987 року народження разом з малолітньою донькою ОСОБА_3, 2018 року народження, такими що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Позов обґрунтовано тим, що 27 жовтня 1981 року рішенням Іллічівської районної ради народних депутатів Виконавчого комітету її діду - ОСОБА_4 було видано розпорядження на дозвіл переоформлення договору найму квартири АДРЕСА_1. У квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані 5 (п'ятеро) осіб, а саме: дідусь - ОСОБА_4; його онук - ОСОБА_5, 2000 року народження; його онука - ОСОБА_6, 2003 року народження; його онук - ОСОБА_7, 2007 року народження; позивачка - ОСОБА_1, 1984 року народження; відповідач - ОСОБА_2, 1987 року народження, донька відповідача ОСОБА_3. 6 вересня 2018 року, при черговому зверненні за Довідкою Ф-1 позивачці стало відомо, що 10 липня 2018 року у квартирі, також, зареєстрована донька її брата - ОСОБА_3, 2018 року народження. Вищевказана квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 21,08 кв. м., та загальною площею - 37 кв. м. Розташуванням даної квартири є перший поверх одноповерхового будинку. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який на протязі 10 років не мешкає у цій квартирі. На сьогоднішній день, відповідач не сплачує ніяких витрат, пов'язаних з його реєстрацією у житловому приміщенні. Відповідач не робив ніяких спроб повернутись у вищевказану квартиру, не телефонував. Позивачка зазначає що замки на дверях не замінювала, тому відповідач не мав ніяких перешкод у користуванні квартирою. По теперішній час позивачка сплачує всі необхідні рахунки, підтримує квартиру у належному стані, але вимушена оплачувати комунальні послуги з врахуванням зареєстрованих осіб - відповідача ОСОБА_2 та його доньки ОСОБА_3, яка народилася у 2018 році. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з позовом.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та додатково розповіла суду, що відповідач її рідний брат, в спірній квартирі проживав з народження, зареєстрований з 2011 року. Ще до досягнення повноліття ОСОБА_2 вчинив злочин та був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі. Відбувши покарання він знову вчиняв злочини, знов потрапляв за грати. У 2016 році позивачка бачила його останній раз, він прийшов до дому, повідомив що звільнився, а більше його ніхто не бачив. У 2018 році вона звернулася до суду з позовом, а коли отримувала довідку про стан сім ї та реєстрацію за спірною адресою, то з'ясувалося, в квартирі прописана ще й малолітня донька відповідача - ОСОБА_3. Позивачка вказувала що спірна квартира є дуже малою, в ній проживає її сім я, троє дітей, вона та цивільний чоловік, їм самим не вистачає місця, а тому проживання брата з дитиною є неможливим.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив.

Заслухавши пояснення позивачки, свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат та належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_4, який помер у 2000 році.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім ї та реєстрації ) № 478 від 11.07.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано шестеро осіб: ОСОБА_4 - відповідальний квартиронаймач,б/р - помер; ОСОБА_7 - син позивачки 2007 року народження; ОСОБА_2 - відповідач; ОСОБА_1 - позивачка; ОСОБА_5 2000 року народження - син позивачки; ОСОБА_6, 2003 року народження - дочка позивачки, ОСОБА_3, 2018 року народження - дочка відповідача ОСОБА_2.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказує що відповідач ОСОБА_2 та його малолітня дочка ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі більше ніж шість місяців. Разом з тим ні з позовної заяви ОСОБА_1, ні з пояснень в судових засіданнях не вдалося з'ясувати з якого ж саме часу, з яких причин на її думку відповідач залишив житло.

В якості доказів, що мають обґрунтовувати позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 такими що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, суду надані два акти обстеження житлових умов датовані різними датами від 10.01.2018 року, від 12.06.2018 року. В актах вказується, що комісією у складі начальника дільниці № 1 КП ЖКС « Хмельницький» ОСОБА_8, майстрів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, у присутності сусідів - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 при здійсненні перевірки квартири АДРЕСА_1 комісія встановила, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 на момент обстеження квартири по вищевказаній адресі був відсутній, також особистих речей та предметів побуту в квартирі не знайдено, у Актах вказується що зі слів ОСОБА_2 не проживає за даною адресою більше ніж десть років. Акти від різних дат, мають однаковий зміст та підписані одними особами. Суд критично оцінює вказані акти, та не приймає їх як докази не проживання відповідача за спірною адресою без поважних причин, тому що відповідно до наданих Актів, комісією виявлено факт відсутності відповідача у вказаний день та час при здійсненні перевірки квартири № 86 вказаного будинку, проте в Актах не відображено з якою метою здійснювалася перевірка, не конкретизовано в Актах обстеження квартири зі слів кого саме комісією встановлено факт не проживання відповідача за спірною адресою на протязі десяти років, не підтверджують вказані Акти і неповажність причин не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі № 25 вказаного будинку.

За клопотанням позивачки в судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_15, який пояснив суду, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 1994 року, позивачка його сусідка, з відповідачем ОСОБА_2 він особисто знайом, у будинку його не бачив років десять. Свідок розповів, що відповідач ОСОБА_2 ще з неповнолітнього віку мав проблема з законом та неодноразово відбував покарання, можливо з цих же причин не проживає у спірній квартирі.

Як вбачається з відповіді Одеської дирекції ПАТ «Укрпошта» надати будь-яку інформацію про надходження та отримання поштової кореспонденції періодичних видань на ім'я ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_1 до 10.12.2017 року не надається можливим, так як термін використання виробничої документації закінчився, документи знищені згідно актів.

На запит суду № 521/11837/18/30206/18-вихідний Хмельницький ВП Малиновського ВП ГУ в м. Одесі повідомило, що ОСОБА_2,1987 року народження з приводу вселення за адресою: АДРЕСА_1 до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області не звертався. Суд надає приймає до уваги отримані на запити суду документи та надає їм оцінку у сукупності з іншими доказами по справі.

За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї (колишніх членів сім'ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї (колишні члени сім'ї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні Житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене а надані позивачкою докази суд не вбачає підстав задля задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування у квартирі АДРЕСА_1.

Стосовно позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_3 такою що втратила право користування житловим приміщенням, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з яким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками( усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статі 18 Закону України « Про охорону дитинства» діти - члени сім ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову про визнання малолітньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки неповнолітні не можуть самостійно визначати своє місце проживання , а тому сам факт їхнього не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_3 набула право власності або право постійного користування іншим житлом позивачка не надав, хоча це відповідно до цивільно-процесуального законодавства України є її процесуальним обов'язком.

Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України належними та допустимими доказами не довела того, що ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог про визнання цих осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72, ЖК України, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скаргичерез Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його складення.

Головуючий: