КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 757/29974/18-ц

провадження № 22-ц/796/10274/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачІ ДержаваУкраїна в особі Державної казанчейської служби України, Шевченківський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року у складі судді Остапчук Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року стягнуто з державного підприємства «Укрконверс» на користь СПД ФО ОСОБА_1 кошти в розмірі 4 239,67 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.04.2018 року визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачу, зобов'язано головного державного виконавця поновити виконавче провадження.

Уважав, що бездіяльністю державних виконавців завдано йому моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., яка обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоровя позивача та необхідністю захищати права у судовому порядку. Державний виконавець 11 років не виконував рішення суду, що негативно вплинуло на звичайний ритм його життя.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 березня 2019 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що суд не врахував тих обставин, що дії ДВС Шевченківського району у м. Києві зводилися до відкриття виконавчого провадження, а в подальшому його закриття, що спричинило невиконання судового рішення протягом тривалого часу та заподіяло позивачеві моральних страждань.

Уважає, що з вини посадових осіб ДВС Шевченківського району м. Києва кошти, присуджені до повернення відповідно до рішення суду, знецінилися та на даний час їх вартість стала мізерною. Окрім того, вказує, що з приводу незаконності дій державних виконавців у досудовому слідстві проводяться слідчі дії у відкритих кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не вказано кому конкретно спричинена моральна шкода, позов пред'явлений фізичною особою ОСОБА_1 та вказано про спричинення йому моральних страждань, а рішенням Господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року стягнуто кошти на користь СПД ФО ОСОБА_1

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року стягнуто на користь СПД ФО ОСОБА_1 грошові кошти.

На примусовому виконанні у ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження по виконанню наказу №1/947/15/290, виданого 23.04.2007 року Господарським судом Львівської області про стягнення боргу на користь ОСОБА_1

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.04.2018 року було визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачу, зобов'язано головного державного виконавця поновити виконавче провадження. Ухвала суду набрала законної сили.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 82 цього Кодексу.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності державних виконавців встановлено судовим рішенням, а тривале, впродовж одинадцяти років, невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва перебуває виконавче провадження ВП №51968008 з примусового виконання наказу №1/947/290 від 23.04.2007 року Господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 4 426,07 грн.

Виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні у відділі. У зв'язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу та відсутністю грошових коштів на рахунках боржника, виконавче провадження завершувалося на підставі п.2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 року)

17.08.2016 року на виконання до Відділу повторно надійшов наказ №1/947/290 від 23.04.2007 року Господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 4 426,07 грн., на підставі якого державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт майна боржника, копії цих постанов направлялися на адресу стягувача для доведення до його відома.

Після проведення відповідних виконавчих дій, 22.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу внаслідок відсутності рухомого та нерухомого майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

12.04.2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 ухвалою Господарського суду Львівської області зобовязано державного виконавця усунути порушення шляхом поновлення виконавчого провадження з виконання наказу №1/947/290 від 23.04.2007 року Господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 4 426,07 грн. та 15.05.2018 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Дослідивши обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні доведена частково з огляду на те, що 12.04.2018 року визнано неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 22.11.2017 року Постанови ВП №51968008 про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язано державного виконавця усунути порушення шляхом поновлення виконавчого провадження з виконання наказу №1/947/290 від 23.04.2007 Господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 4 426,07 грн., тобто 15.05.2018 року поновлено порушене право позивача на проведення виконавчих дій та відновлення виконавчого провадження, яке було закрито внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу 22.11.2017 року.

Таким чином, доводи апелянта про те, що порушення його права шляхом невиконання рішення суду триває, у тому числі, понад 11 років, суд уважає доведеним з огляду на те, що дії державних виконавців щодо повернення виконавчого листа визнавались неправомірними, позивач оскаржував такі дії, тому у суду наявні підстави уважати доводи позивача обґрунтованими частково, оскільки здобутими доказами у справі підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань та втрат немайнового характеру протягом тривалого часу.

У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у позові з підстав того, що позивачем не вказано кому конкретно спричинена моральна шкода, позов пред'явлений фізичною особою ОСОБА_1 та вказано про спричинення йому моральних страждань, а рішенням Господарського суду Львівської області від 07.12.2006 року стягнуто кошти на користь СПД ФО ОСОБА_1 Наразі, протягом тривалого часу виконання наказу Господарського суду Львівської області, жодних питань щодо правомочності позивача на пред'явлення вимог з приводу виконання спірного рішення не виникало, судом поновлено виконавче провадження саме за заявою фізичної особи ОСОБА_1, тому доводи суду в цій частині суперечать матеріалам справи та не спрямовані на захист порушеного права позивача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Отже, встановивши, що право позивача є порушеним, колегія дійшла висновку, що позов підлягає задоволенню частково, розмір заподіяної моральної шкоди суд визначає у розмірі 4 426,07 грн. та з урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні зустрічного позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди

задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 4 426,07 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І.

Шкоріна