Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2301/19

10 грудня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

з участю представника позивача-адвоката : Гуменюка Б.С.

представника відповідача -адвоката: Гураша М.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги в квартирі АДРЕСА_2 крім нього також зареєстрований: ОСОБА_2 .

Відповідач вже більше року в вище згаданій квартирі не проживає.

Реєстрація відповідача у вказаному будинку порушує його права та законні інтереси як власника, оскільки створює перешкоду у здійсненні ним права власності .

Стислий виклад позиції позивача:

Представник позивача адвокат Гуменюк Б.С. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Представник відповідача адвокат Гураш М.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав не заперечив відносно задоволення позову.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 р. провадження по даній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 30.10.2019 року ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за від 30.10.2019 року, що підтверджується копією договору купівлі продажу та копією витягу (а.с. 7-9).

Згідно будинкової книги № 380 для прописки громадян що проживають у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-15)

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 03.12.2019 року за № 2909 ОСОБА_2 , 1998 року народження зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає вже більше року. (а.с. 34).

Оскільки, позивач ОСОБА_1 є власником зазначеного житлового будинку і на даний час не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в ньому, то він відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житлом.

Норми права, які застосував суд:

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Оскільки позивач є власником житлового будинку, вона має право, відповідно до положень ст.391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися її майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення яким саме порушене право та з яких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивач, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому, позов в частині примусового знятя відповідача з реєстраційного обліку в будинку позивача задоволенню не підлягає, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Висновки суду:

З врахуванням вище наведено, а саме що відповідач ОСОБА_2 не є власником вказаної квартири, не проживає в ній, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, між позивачем та відповідачем не існує жодних домовленостей щодо збереження за ним права користування житлом у разі його відсутності за місцем реєстрації понад один рік, суд прийшов до висновку, що факт реєстрація відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі створює перешкоду у здійсненні ним права власності, в звязку з чим позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.319, 346, 391, ч.2 405 ЦК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 18.12.2019 року