Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 756/14955/15-ц

провадження № 61-35719св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у складі головуючого-судді Яценко Н. О. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н.Є., Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним кредитного договору.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що за умовами кредитного договору № 0311/0208/71-006, укладеного 22 лютого 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» банк надав йому кредит в розмірі 62 000 доларів США зі сплатою 12, 5 % річних строком до 21 лютого 2038 року. У забезпечення якого, він уклав з банком іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Право вимоги за вказаним договором ПАТ «Омега Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року передало ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що умови кредитного договору не відповідають вимогам законодавства; такий договір укладено під впливом умисних дій банку унаслідок яких позичальник введений в оману; при укладенні кредитного договору банк приховав повну та об`єктивну інформацію про всі умови кредитування, не включив до змісту договору детальний розпис сукупної вартості кредиту та не виклав відповідний графік платежів; крім того, банком не було проведено необхідної переддоговірної роботи й не повідомлено про наявні форми кредитування та відмінності між ними, не попереджено про валютні ризики під час виконання кредитного договору, ОСОБА_1 просив визнати недійсним кредитний договір № 0311/0208/71-006 від 22 лютого 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, про що свідчить підписання договору сторонами та його повне виконання банком. На виконання вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, позивача ознайомлено з умовами кредитування та надано вичерпну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, роз`яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, про що позивач надав банку відповідну розписку від 14 лютого 2008 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги на те, що умови кредитного договору суперечать положенням законодавства, не містять орієнтовну сукупну вартість кредиту; банком у порушення вимог пунктів 3.1-3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року не повідомлено позичальника про валютні ризики та зміни істотних умов кредитного договору. Суди неправильно установили предмет доказування, не дослідили усіх наданих позивачем доказів та врахували лише доводи кредитора, який не підтвердив факти, котрі мають важливе значення для справи передбаченими законом доказами, надавши суду суперечливі документи, унаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 14 лютого 2008 року ОСОБА_1 надав банку розписку, якою підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну вартість кредиту і те, що йому було роз`яснено існуючи особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

У заяві-анкеті на отримання кредиту від 14 лютого 2008 року ОСОБА_1 вказав валюту кредиту - долари США з відсотковою ставкою 12,5 % річних.

22 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», був укладений кредитний договір № 0311/0208/71-006, за умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 62 000 доларів США терміном остаточного погашення 21 лютого 2038 року.

Пунктом 1.3 вказаного договору встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Відповідно до пункту 10.1 спірного кредитного договору, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов`язані з підприємницькою діяльністю та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей договір , та виконувати усі умови, визначені у ньому.

Згідно із пунктом 10.13 кредитного договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

22 травня 2012 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відповідачу ПАТ «Дельта Банк» було передано право вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № 0311/0208/71-006.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 626-628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів»застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до встановлених у справі обставин спірний договір кредиту підписаний сторонами, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору та протягом його дії не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору кредиту.

Крім того, 14 лютого 2008 року ОСОБА_1 подав до банку заяву-анкету на отримання кредиту, у якій власноруч вказав валюту кредитування та процентну ставку за користування кредитом, а також розписку про надання йому у письмовій формі вичерпної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що свідчить про повну обізнаність позивача з умовами кредитного договору.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 та визнання недійсним кредитного договору, оскільки позивачем не доведено, що під час укладення оспорюваного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту та приховано сукупну вартість кредиту.

Крім того, ураховуючи цивільно-правовий принцип свободи договору, позивач не був позбавлений можливості обрати інші умови кредитування та не укладати спірні правочини.

Доводи представника позивача ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування касаційної скарги про те, що умови кредитного договору суперечать положенням законодавства, оскільки не містять орієнтовну сукупну вартість кредиту; банком у порушення вимог пунктів 3.1-3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 не повідомлено позичальника про валютні ризики та зміни істотних умов кредитного договору, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними за змістом доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, тому не потребують додаткового правового аналізу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко