Справа № 211/4808/18
Провадження № 2/211/322/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 лютого 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 27.02.2008 року в сумі 42412,16 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В обґрунтування зазначено, що станом на 19.08.2018 р. відповідач має заборгованість в сумі 43759,76 грн., з яких: 39916,34 грн. заборгованість за кредитом; 26136,37 грн. заборгованість за відсотками; 14599,73 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 3843,42 грн., яка була задоволена судовим наказом Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 12.11.2008 р., різниця становить 39916,34 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина), 1995,82 грн. (процентна складова), що в підсумку становить 42412,16 грн.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила застосувати строк позовної давності.

В обґрунтування відзиву (а.с. 34-35) зазначено, що згідно судового наказу від 12.11.2008 р. з неї на користь позивача стягнуто борг в сумі 3843,42 грн. Вказаний борг складався з тіла кредиту, відсотків, пені станом на дату подачі судового наказу. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та був переданий на виконання до державної виконавчої служби, за наслідками якого з її пенсії проводились відрахування щодо сплати заборгованості перед банком, що також відображено в наданому позивачем розрахунку. Останній платіж датований 24.06.2016 р. в сумі 63,49 грн. Однак позивач вдруге звернувся з позовом про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, за яким вже був виданий судовий наказ. Згідно висновку ОСОБА_5 Верховного Суду від 04 липня 2018 р., наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. За висновком ОСОБА_5 палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, позивач має право лише на відшкодування збитків, передбачених ст. 625 ЦК України. Крім того, згідно розрахунку позивача, останній платіж датований 24.06.2016 р., а відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду з позовом 22.08.2018 р., пропустивши строк позовної давності про стягнення боргу та неустойки, яка була безпідставно нарахована на суму неіснуючої заборгованості. Тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування відповіді на відзив АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що погашення за судовим наказом від 12.11.20008 р. проведено лише частково і рішення не виконано в повному обсязі, тому договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутися з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду та яка на сьогоднішній день не погашена. Таким чином до стягнення в даному судовому процесі, з врахуванням попереднього рішення суду, належить наступна заборгованість: 39916,34 грн. Прийняття судового наказу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. Позовна давність відповідачем не пропущена відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, тому просять задовольнити вимоги в повному обсязі.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 27 лютого 2008 року, ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 2% в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10 копія заяви).

Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до пункту 5.5. Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно до до підпункту 5.5.1 Правил, за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування прострочені кредитом й овердрафтом) держатель оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри якої визначаються тарифами.

Пунктом 6.5. Умов надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Положеннями пункту 6.6. Умов надання банківських послуг сторони погодили, що у разі невиконання зобовязань за договором, відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку

Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно наданого позивачем суду розрахунку, станом на 19.08.2018 р. відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.02.2008 р.: 3023,66 грн. загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 26136,37 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 14599,73 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина), 1995,82 грн. (процентна складова) (а.с. 7-9).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених до неї вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v.GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) ОСОБА_5 Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Після вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини 2 статті 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати), позивачем не заявлено.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В звязку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 253, 258, 261, 266, 267, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко