Дата документу 18.12.2019 Справа № 311/99/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/99/19Головуючий у 1-й інстанції Задорожко Д.А. Повний текст рішення складено 29.05.2019 року
Пр. № 22-ц/807/2640/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорт» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорт» (надалі ТОВ «Декорт») до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ТОВ «Дакорт» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-6), в якому з посиланням на положення ст. ст. 132, 135, 135-1, 136 КЗпП України, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 158700,04 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на підставі заяви від 19 січня 2015 року та згідно із наказом № 7-к від 19 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 зарахований до ТОВ «Дакорт» на посаду торгового представника. З ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та нерозголошення комерційної таємниці від 19 січня 2015 року та під підпис ознайомлено з посадовою інструкцією торгового представника.

Виконуючи свої посадові повноваження, ОСОБА_1 отримував від ТОВ «Дакорт» через філіал в м. Запоріжжі товарно-матеріальні цінності згідно із товарно-транспортними накладними, розвозив товарно-матеріальні цінності по торговим точкам, а отримані від реалізації кошти мав вносити в касу ТОВ «Дакорт». За виконану роботу відповідач отримував заробітну плату.

За період своєї роботи в 2016 році ОСОБА_1 привласнив матеріальні цінності, які були у його віданні, на загальну суду 158700,04 грн. Згідно із вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року в кримінальній справі № 336/4667/17 ОСОБА_1 визнав свою вину щодо нанесення шкоди у розмірі 158700,04 грн. та був засуджений за ч.1 та ч.3 ст.191 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінськими функціями строком на 1 рік, у відповідності до ст.75 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

На підставі наказу № 25-к від 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнився з ТОВ «Дакорт» за власним бажанням. На теперішній час нанесену шкоду ОСОБА_2 товариству не відшкодував.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю Задорожко Д.А. (а.с. 53).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 58) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року (а.с. 127-129) у задоволенні позову ТОВ «Дакорт» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ТОВ «Дакорт» у своїй апеляційні скарзі (а.с. 136-140) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 145).

В автоматизованому порядку суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 147-148).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 149), із урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в апеляційному суді фактично працює 18 суддів із 40 суддів за штатом) і, а також відпустки судді-доповідача (а.с. 159-160).

В автоматизованому порядку суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддів Полякова О.З. та Маловічко С.В. у зв`язку із тривалими відпусткою та хворобою останніх (а.с. 163-164).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 11 вересня 2019 року апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін: позивача ТОВ «Дакорт» - адвоката Шкабуро О.В. (а.с. 139140) та відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка А.М. (а.с. 165), досліджено матеріали цієї справи, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача про витребування ухвалою в строк до 02.10.2019 року (а.с. 171):

- у Запорізької місцевої прокуратури № 1 (процесуального прокурора Кошолап С.В. чи інш.) належним чином завіреної копії звернення ТОВ «Дакорт», яке стало підставою для реєстрації в ЄРДР кримінального провадження 0005804 від 10.12.2016 року за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України (відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також витребуванням у ТОВ «Дакорт» (акт службової перевірки, інвентаризації, ревізії тощо), які стали підставою для цього звернення для долучення до матеріалів цієї справи;

- у ТОВ «Дакорт» документів (акт службової перевірки, інвентаризації, ревізії тощо), які стали підставою для звернення останнім до правоохоронних органів 10.12.2016 року та реєстрації ЄРДР кримінального провадження 0005804 від 10.12.2016 року за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України (відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також належним чином завіреної копії цього звернення ТОВ «Дакорт» до правоохоронних органів для долучення до матеріалів цієї справи.

Проте, вищезазначена ухвала апеляційного суду 11 вересня 2019 року не була виконана, тому у судовому засіданні 23.10.2019 року за присутністю представника відповідача повторно витребувано у Запорізької місцевої прокуратури № 1 та ТОВ «Дакорт» вищезазначену інформацію та документи (а.с. 178-179).

На адресу керівника ТОВ «Дакорт» постановлено апеляційним судом окрему ухвалу (а.с. 180), якою доведено викладені в ухвалі обставини до відома керівника ТОВ «Дакорт» з метою встановлення останнім працівників товариства, відповідальних за виконання, у тому числі своєчасне, вищезазначеної законної вимоги Запорізького апеляційного суду, причин невиконання останньої, в разі необхідності притягнення цих осіб та осіб, відповідальних за своєчасне направлення відповіді апеляційному суду, до відповідальності, а також для обговорення даних обставин на оперативній нараді з метою недопущення зазначених порушень відповідними працівниками товариства у подальшому при розгляді інших цивільних справ.

У встановлений судом строк:

- Запорізька місцева прокуратура № 1 надала апеляційному суду належним чином завірені заяву директора ТОВ «Дакорт» (вх.№ від 09.12.2016 року) про притягнення до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_1 , наказу ТОВ «Дакорт» від 19 вересня 2016 року «Про проведення документальної ревізії», акт документальної ревізії ТОВ «Дакорт» від 28.10.2016 року, яким встановлено отримання саме торговим представником ОСОБА_1 коштів в сумі 171646,24 грн. та нездача останніх до каси товариства (а.с. 190-194);

- ТОВ «Дакорт» надало інформацію (а.с. 195-201), за змістом якої товариство не має можливості надати витребувані апеляційним судом документи, так як ТОВ «Дакорт» не зберегло у себе витребувані документи, оригінали зазначених документів були надані до слідчих органів під час здійснення досудового розслідування.

У судове засідання 18 грудня 2019 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 189) представник позивача ТОВ «Дакорт» та відповідач ОСОБА_1 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання представника позивача ТОВ «Дакорт» та відповідача Плєннік ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка С.Д. (а.с. 165)

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка С.Д., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши зміст матеріалів, наданих Запорізькою місцевою прокуратурою № 1 та ТОВ «Дакорт», а також матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ТОВ «Дакорт» не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 81, 82, 263-268, 273 ЦПК України та виходив із пропуску позивачем однорічного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, із вищезазначеним позовом з дня виявлення позивачем заподіяної йому відповідачем, як його працівником, шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що на підставі заяви від 19 січня 2015 року (а.с. 7) та згідно наказу № 7-к від 19 січня 2015 року (а.с. 8), відповідач ОСОБА_1 зарахований до ТОВ «Дакорт» на посаду торгового представника. З ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та нерозголошення комерційної таємниці від 19 січня 2015 року (а.с. 23-24) та під розписку ознайомлено з посадовою інструкцією торгового представника (а.с. 25-26).

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінськими функціями строком на 1 рік, у відповідності до ст.75 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання, з іспитовим строком не 1 рік. Вирок суду набрав законної сили 21 серпня 2018 року (а.с. 81-87).

Вироком суду встановлено, що загальна сума заподіяної ТОВ «Дакорт» матеріальної шкоди внаслідок вчинених ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, з урахуванням внесених до каси ТОВ «Дакорт» сум, дорівнює 158700,04 грн.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду на вищевказану суму і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Оскільки за позовом ТОВ «Дакорт» ОСОБА_1 має відшкодувати шкоду, завдану підприємству позивачу, в якому відповідач працював, то він має нести, у разі доведення, відповідальність за шкоду, завдану при виконанні трудових обов`язків.

Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (ст. 130 КЗпП України).

За змістом ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого ст. 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за змістом ч. 3 ст. 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.

Вказана правова позиції знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року під час розгляду справи №132/2083/16-ц (провадження № 61-7240св18).

З досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження № 00005804 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, розглянутого Шевченківським районним судом Запорізької області, встановлено, що цивільний позов ТОВ «Дакорт» в ході досудового розслідування не заявлено (обвинувальний акт, а.с.121), а заявлено 23 січня 2018 року під час судового розгляду (а.с.122-124). 18 липня 2018 року представником потерпілого подано заяву до суду про залишення цивільного позову без розгляду (а.с.125). В подальшому, вироком суду від 20 липня 2018 року, цивільний позов ТОВ «Дакорт» залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому ТОВ «Дакорт» право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства (а.с. 87).

З досліджених судом першої інстанції доказів на підтвердження позовних вимог судом першої інстанції було встановлено, що про наявність завданої відповідачем позивачу матеріальної шкоди, ТОВ «Дакорт» було відомо після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, яке, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, мало місце 10 грудня 2016 року, а отже, звернувшись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди 11 січня 2019 року, позивач пропустив установлений ст. 233 КЗпП України річний строк для звернення до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 з дня виявлення ТОВ «Дакорт» заподіяної працівником шкоди.

При вищевикладених обставинах, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову позивача у цій справі у зв`язку із пропуском річного строку для звернення до суду із вищезазначеним позовом.

Доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «Дакорт» є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, дійсно в силу вимог ст. 265 ч. 2 ЦК України (Перебіг позовної давності у разі залишення позову без розгляду):

1. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності;

2. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ТОВ «Дакорт».

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ТОВ «Дакорт», є надані на виконання ухвали апеляційного суду в порядку задоволення клопотання представника позивача Запорізькою місцевою прокуратурою № 1 належним чином завірені заява директора ТОВ «Дакорт» (вх.№ від 09.12.2016 року) про притягнення до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_1 , наказу ТОВ «Дакорт» від 19 вересня 2016 року «Про проведення документальної ревізії», акт документальної ревізії ТОВ «Дакорт» від 28.10.2016 року, яким встановлено отримання саме торговим представником ОСОБА_1 коштів в сумі 171646,24 грн. та нездача останніх до каси товариства (а.с. 190-194).

Цими доказами підтверджується конкретна дата виявлення ТОВ «Дакорт» заподіяної ОСОБА_1 шкоди 28.10.2016 року, тобто, навіть раніше, ніж встановив суд першої інстанції у цій справі (ТОВ «Дакорт» було відомо після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, яке, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, мало місце 10 грудня 2016 року).

Проте, встановлення судом першої інстанції дати виявлення ТОВ «Дакорт» заподіяної ОСОБА_1 шкоди 10.12.2016 року замість правильної 28.10.2016 року, не призвело до неправильності вирішення судом першої інстанції цієї справи по суті, а тому не може бути підставою для скасування останнього апеляційним судом за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача у цій справі.

Встановлено, що дійсно вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2018 року в кримінальній справі № 336/4667/17 відносно ОСОБА_1 , яким залишено без розгляду позов ТОВ «Дакорт» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, набрав чинності 21.08.2018 року (а.с. 10-22), час від дня пред`явлення позову 23.01.2018 року і до набрання цим законної сили вироком 21.08.2018 року не зараховується до позовної давності, але 6 місяців з цієї дати (21.08.2018 року) збігали б 21.02.2019 року, якщо б частина однорічного строку звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , що залишилася станом на 21.08.2018 року, була меншою ніж шість місяців.

Однак, встановлено, що однорічний строк звернення до суду із вищезазначеним позовом ТОВ «Дакорт» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди почав збігати ще 28.10.2016 року (акт документальної ревізії ТОВ «Дакорт» від 28.10.2016 року, яким встановлено отримання саме торговим представником ОСОБА_1 коштів в сумі 171646,24 грн. та нездача останніх до каси товариства (а.с. 190-194) та збіг ще 28.10.2017 року, тобто ще до подачі 23.01.2018 року позову ТОВ «Дакорт» вперше до ОСОБА_1 під час судового розгляду вищезазначеного кримінального провадження, який у подальшому було залишено без розгляду вищевказаним вироком суду, а у цій справі ТОВ «Дакорт» звернулось до суду із вищезазначеним позовом взагалі 11.01.2019 року (а.с.1).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ТОВ «Дакорт» саме дотримання ним однорічного строку звернення до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що права ТОВ «Дакорт» ОСОБА_1 були дійсно порушені.

Пропуск однорічного строку звернення позивачем до суду із вищезазначеним позовом в силу вимог ст. 233 КЗпП України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову позивача у цій справі.

Останній застосовується судом у цій справі незалежно від наявності (відсутності) заяви відповідача у справі про його застосування, хоча відповідач через свого представника у цій справі просив застосувати останній (заява а.с. 88-90).

Позивач ТОВ «Дакорт» та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів дотримання ТОВ «Дакорт» однорічного строку звернення до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 у цій справі.

Крім того, позивач ТОВ «Дакорт» не просив у суді першої інстанції цей строк поновити з будь-яких причин, оскільки вважав останній взагалі непропущеним, питання про поновлення однорічного строку для звернення до суду із вищезазначеним позовом судом першої інстанції не розглядалось.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може переглядати те, що суд першої інстанції не розглядав.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «Дакорт» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ТОВ «Дакорт» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, встановлено, що ТОВ «Дакорт» в силу вимог закону було звільнено від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорт» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.12.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.