Провадження 22-ц/812/1360/19 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_1 ,

- відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 29 травня 2019 року під головуванням судді Щербини С.В., в приміщенні цього ж суду, о 10 год. 25 хв.,у справі № 487/8758/18, за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

В обгрунтування позову зазначала, що 18 грудня 2014 року близько 17 години в м. Миколаєві ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «MERCEDES - BENZ VITO» реєстраційний домер НОМЕР_1 , порушивши вимоги п. 12.3 ПДР, допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді численних саднин обличчя, перелому верхньої щелепи по типу Ле-Форт 1, пошкодження 3-х зубів. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку судово- медичної експертизи № 42 від 21 січня 2015 року, віднесені до категорії середнього ступеня тяжкості.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу, стягнуто на користь малолітнього ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2018 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2016 року в частині цивільного позову скасовано, а в іншій залишено без змін. На даний час розгляд справи за її цивільним позовом триває.

Позивачка також вказувала, що внаслідок отриманих неповнолітнім ОСОБА_3 травм під час ДТП, яка сталася з вини відповідача, у дитини виникли ускладнення здоровя, у зв`язку з чим він з 2016 по 2017 роки проходив курс лікування, на що позивачкою було витрачено 15925 грн.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 15925 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник ОСОБА_2 проти позову заперечував та зазначав, що позивачкою не доведено причинний зв`язок між отриманими ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями та проведеним у 2016 - 2017 рр. лікуванням. Крім того, під час розгляду кримінальної справи встановлено, що грубе порушення потерпілим ПДР призвело до виникнення шкоди і ця обставина не була врахована судом першої інстанції.

Представник позивачки подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що доводи відповідача спростовуються вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15925 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1592 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вважав позовні вимоги щодо стягнення витрат на лікування потерпілого, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність на підставі положень ст. ст. 1166,1187,1188, ч.1 ст. 1177, 1194 ЦК України.

Відмовляючи в частині стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, тому зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути 2000 грн. витрат, понесених на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом необґрунтовано відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження понесення витрат надано договір про надання правової допомоги, розрахунок за надані послуги з детальним описом робіт, прибутковий касовий ордер, адвокатські запити, які підтверджують надання правничої допомоги у даній справі.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на правову допомогу, тому в іншій частині не є предметом перегляду в апеляційному порядку (ст. 367 ЦПК України).

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як видно із змісту позовної заяви, звертаючись до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подала суду першої інстанції наступні документи:

ордер про надання правової допомоги; договір про надання правової допомоги № 5 від 13 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Разумовською О.Г., за умовами якого адвокат надає заявнику правову допомогу при розгляді цивільної справи Заводським районним судом м. Миколаєва та в судах загальних інстанцій за позовом про відшкодування матеріальної шкоди (а.с.35).

Пунктом 2 вказаного договору визначено, що замовник зобов`язується сплатити роботу виконавця щодо наданої правової допомоги у сумі 2 000 грн. із розрахунку за кожний день участі процесуальних діях, судових засіданнях або іншої участі адвоката в державних та інших установах, організаціях.

Квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13 грудня 2018 року № 1, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Разумовській О.Г. 2 000 грн. за договором про надання правничої допомоги № 5 (а.с. 36).

В обґрунтування заяви про розподіл витрат на правничу допомогу позивачка надала попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого адвокат Разумовська О.Г. здійснила консультацію клієнта, узгодження правової позиції, збір доказів, направлення адвокатських запитів до Миколаївського обласного бюро СМЕ, до стоматологічної клініки, підготувала позовну заяву (а.с.34).

Згідно адвокатського запиту, адвокатом Разумовською О.Г. від стоматологічної клініки витребувано відомості щодо діагнозу потерпілого та періоду проходження його лікування (а.с.56,57).

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь відзив складений адвокатом Разумовською О.Г. (а.с. 54).

Також згідно протоколу судового засідання, Разумовська О.Г. , як представник позивачки брала участь у судовому засіданні у суді першої інстанції у цій справі 19 квітня 2019 року.

Оскільки наведені вище докази містять інформацію про обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість та свідчать, що позивачкою були понесені витрати на правову допомогу, висновок суду першої інстанції про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є необґрунтованим.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції формально, без надання оцінки доказам, що були подані позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивачки за рахунок відповідача.

За наведених обставин, рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу відповідно до п. 3 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2019 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса Одеської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Новий Буг Миколаївської області, ІНН НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 ) 2 000 грн. витрат понесених на правничу допомогу.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 22.08.2019 р.