Справа № 128/1133/17
Провадження № 22-ц/801/2486/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 128/1133/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 128/1133/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання спростування поширеної інформації на черговій сесії Агрономічної сільської ради та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою та підписаною адвокатом Томляк Таїсою Сергіївною на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І.А.

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовував тим, що 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії жителька с. Агрономічне Вінницького району ОСОБА_2 у своєму виступі поширила недостовірну негативну інформацію про позивача наступного змісту «тільки ми почали оформляти документи на землю, з`явився на нашу землю новий власник, господин ОСОБА_1. До нас в село начали з погрозами, з чим тільки завгодно, приходити студенти. Студенти начали провокувати жителів села. Люди обурені цією ситуацією… Студенти, ОСОБА_1 стверджує, що це їхня земля», «ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло»… «мені лічно ОСОБА_1 угрожав».

Поширена інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про неетичну поведінку позивача в суспільному житті, порушення принципів моралі, етики; стосується конкретних фактів, обов`язок доказування яких покладається на відповідача.

Обставина, що поширена інформація викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, підтверджується висновком №46/17 за результатами лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року, наданого експертом ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС».

Поширення такої інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, своїми діями відповідач створила негативну оцінку якостей позивача як добропорядної людини та принизила його авторитет, як професора, доктора економічних наук, президента Вінницького національного аграрного університету серед студентів та колективу університету і взагалі серед значної частини суспільства - депутатів Вінницької обласної ради та усіх присутніх у сесійній залі осіб, чим заподіяла моральної шкоди.

З цих підстав, керуючись ст.ст.23, 277, 280 ЦК України з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_2 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії про те, що «Ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло»… «Мені лічно ОСОБА_1 угрожав».

Зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 не пізніше трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, на черговій сесії Агрономічної сільської ради спростувати поширену нею інформацію, визнану недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 у той самий спосіб, яким була розповсюджена інформація, яка є предметом судового оскарження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди. Зобов`язати відповідача перерахувати 50 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок Благодійного фонду «Майбутнє наших дітей» та 50 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду - на розрахунковий рахунок Стрижавського дитячого будинку-інтернату.

Стягнути з відповідача 7500 грн витрат на оплату експертного лінгвістичного дослідження та судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії з наступним змістом: «…мені лічно ОСОБА_1 угрожав».

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію поширену ОСОБА_2 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ої позачергової сесії з наступним змістом: «…мені лічно ОСОБА_1 угрожав» у спосіб її поширення, не пізніше трьох місяців з моменту набуття рішенням суду законної сили, а саме, на черговій сесії Вінницької обласної ради.

В решті позовних вимог та стягненні моральної шкоди - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вислів відповідача «мені лічно ОСОБА_1 угрожав» є поданням інформації негативного характеру щодо особи позивача, не відноситься до оціночних суджень, правдивість якої не доведена відповідачем, а отже є недостовірною інформацією та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача, який є почесним президентом Вінницького аграрного університету, та у зв`язку із займаною посадою - публічною особою, а тому такі відомості підлягають до спростування у спосіб, яким вони поширені, а саме на черговій сесії Вінницької обласної ради.

Відмовляючи в частині вимог про спростування інформації, поширеної ОСОБА_2 за змістом «зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло», суд визнав таку інформацію оціночними судженнями, які є суб`єктивною думкою відповідача і такою, що не підлягає спростовуванню.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги експертний висновок №46/17 за результатами лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року, наданий експертом ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» з підстав, що експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України, до суду стороною не викликався, що позбавило можливості суд попередити експерта про таку відповідальність, а протилежну сторону поставити йому запитання щодо висновку, що порушує принцип рівності сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції визнав недоведеними настання негативних наслідків, як то негативної оцінки з боку суспільства, оточуючих, членів родини, колективу, негативних наслідків для здоров`я позивача, які виникли внаслідок поширення недостовірної інформації.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - адвокат Томляк Т.С. просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок експерта за результатами лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року, не вказавши норми матеріального та процесуального права, якими встановлено обґрунтованість такої відмови з наведених підстав.

Зазначивши, що висловлювання відповідача «зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло» є оціночним судженням, суд першої інстанції взагалі вказане висловлювання не проаналізував на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти, зокрема, не вказав чому поширену інформацію неможливо перевірити як твердження про факти, з урахуванням того, що це висловлювання містить конкретну інформацію про подію і про особу та не містить мовно-стилістичних засобів про ймовірність або припущення висловленої інформації, а отже викладена у формі фактичних тверджень.

Також суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 було поширено недостовірну інформацію щодо позивача, яка є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, необґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди, адже такі протиправні дії відповідача самі по собі заподіяли моральних страждань позивачеві.

На апеляційну скаргу надійшов відзив за підписом представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 , який не може бути прийнятий колегією суддів до уваги, з урахуванням відсутності підтверджень, що ОСОБА_3 є адвокатом, та в силу приписів ст. 131-2 Конституції України та ст. 60 ЦПК України, якими передбачено, що представником у суді у справі зазначеної категорії може бути лише адвокат.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Томляк Т.С. вимоги апеляційної скарги підтримала, в межах доводів, зазначених в ній, просила суд скаргу задовольнити. Також зазначила, що позивач вважає, що моральна шкода є похідною вимогою від спростовування недостовірної інформації.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Парвадов С.М. проти апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити. Пояснив, що лінгвістична експертиза проведена з порушенням Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, а тому не може бути доказом у справі.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, 18 квітня 2017 року у сесійній залі Вінницької обласної ради на засіданні 18-ї позачергової сесії під час публічного виступу ОСОБА_2 , поширила інформацію, зокрема, наступного змісту: «ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло», «…мені лічно ОСОБА_1 угрожав» (т.1 а.с.9,20-22).

Висловлювання стосувалися подій, якій виникли між жителями села Агрономічне Вінницького району та Вінницьким аграрним університетом щодо права на земельні ділянки на території села, якими користується університет, президентом якого є позивач.

Відповідно до висновку № 46/17 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року, наданого ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» за заявою адвоката Залюбовської І.К., експерт дійшов висновку, що у матеріалі промови ОСОБА_2 , яка була оприлюднена на 18 позачерговій сесії Вінницької обласної ради, яка відбулася 18 квітня 2017 року - міститься інформація негативного характеру, щодо особи ОСОБА_1 та його діяльності; інформація негативного характеру, щодо особи ОСОБА_1 та його діяльності, висловлена у виступі ОСОБА_2 , яка була оприлюднена на 18 позачерговій сесії Вінницької обласної ради, яка відбулася 18 квітня 2017 року викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень (т.1 а.с. 66-79).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно з ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію зокрема, інформацію, поширену ОСОБА_2 у сесійній залі Вінницької обласної ради під час її виступу «ми всі прийшли на поле, я лічно там була, зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло», яка на думку позивача містить фактичні дані про порушення ним, норм поведінки і моралі, що не відповідає дійсності та є образливою і принизливою, чим відповідач створила негативну оцінку якостей позивача як добропорядної людини та принизила його авторитет, як професора, доктора економічних наук, президента Вінницького національного аграрного університету серед студентів та колективу університету і взагалі серед значної частини суспільства - депутатів Вінницької обласної ради та усіх присутніх у сесійній залі осіб.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол,алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)).

У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії » Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до ч. 2 ст. 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що висловлювання ОСОБА_2 «зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло», відображає власні думки автора, критичну оцінку ним певних фактів, а отже, на підставі частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» є оціночними судженнями.

Особисте сприйняття ОСОБА_1 зазначених у позові висловлювань, як таких, що принижують її честь, гідність і ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, будучи за посадою президентом Вінницького національного аграрного університету є публічною особою, тому суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, згідно з якими межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.

З огляду на викладене, є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення немайнових прав ОСОБА_1 висловлюванням ОСОБА_2 «зі слів ОСОБА_1 ми всі бидло».

Безпідставними є аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта № 46/17 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року, наданого ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» на замовлення позивача, чим порушив норми процесуального законодавства.

Відповідно до частин першої - третьої ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 2 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (далі - Інструкція) лінгвістична експертиза мовлення поділяється на підвиди: лінгвістична експертиза писемного мовлення та лінгвістична експертиза усного мовлення. Об`єктом дослідження лінгвістичної експертизи усного мовлення є продукт мовленнєвої діяльності людини, відображений в усній формі і зафіксованій у (відео) фонограмі. Під час проведення семантичних досліджень вирішуються питання, пов`язані з аналізом змісту мовлення особи (розмови), - тобто питання, не пов`язані зі встановленням фактичних даних про особу мовця.

Орієнтовний перелік питань та завдань, що вирішуються, зокрема, :

Чи міститься в мовленні особи інформація позитивного або негативного характеру щодо певної фізичної або юридичної особи?

Чи є висловлювання особи фактичним твердженням або оціночним судженням?

За змістом п. 1.2.1.Інструкції лінгвістична експертиза мовлення є підвидом криміналістичної експертизи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» ( в редакції чинній на час проведення експертизи) виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Як встановлено по справі висновок №46/17 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року надано Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-правова компанія «ЮРЕКС», яке не є державною спеціалізованою установою.

За змістом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, наданий позивачем висновок експерта № 46/17 за результатами проведення лінгвістичного дослідження від 24 липня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки проведений неналежною експертною установою, а тому не може прийняти до уваги.

З цих підстав не підлягають до відшкодування за рахунок відповідача витрати на проведення такого лінгвістичного дослідження.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 27.02.2009 N 1.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведені у частині першій статті 277 і статті 280 ЦК України способи захисту є самостійними способами правового захисту, закон не передбачає похідного характеру вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та не обумовлює стягнення моральної шкоди вирішення судом питання щодо спростування недостовірної інформації.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про недоведення позивачем обставин заподіяння йому втрат немайнового характеру, фізичних чи душевних страждань, настання наслідків у вигляді негативної оцінки з боку суспільства, оточуючих, членів родини, колективу.

Усі докази, які досліджувалися у справі, стосуються лише доведеності вимоги про захист честі і гідності та ділової репутації.

Докази щодо моральної шкоди позивачем не подавалися.

З цих підстав, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану та підписану адвокатом Томляк Таїсою Сергіївною, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник