Дата документу 20.08.2019 Справа № 326/396/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 326/396/18 Головуючий у 1 інстанції Каряка Д.О.
Провадження №22ц/807/2643/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Кочеткової І.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «УЮТ» про визнання загальних зборів такими, що не відбулись, про визнання недійсним рішення загальних зборів та його скасування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСББ «УЮТ» про визнання загальних зборів такими, що не відбулись, про визнання недійсним рішення загальних зборів та його скасування.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, зазначала, що вона є власницею кв. АДРЕСА_1 , та співвласником багатоквартирного будинку в якому створено ОСББ «УЮТ».

24 січня 2012 року було проведено державну реєстрацію ОСББ «УЮТ» і її, як юридичну особу - керівника ОСББ «УЮТ».

10 вересня 2017 року проходили загальни збори ОСББ «УЮТ», на яких були прийняття рішення, оформлені протоколом від 10.09.2017р., у тому числі призначення в.о.голови правління ОСББ «УЮТ», на підставі яких державним реєстратором було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, а саме - виключення та включення відомостей про голову правління ОСББ «УЮТ». Після чого ОСОБА_4 з`явилася в реєстрі як голова правління ОСББ «УЮТ».

ОСОБА_3 зазначала, що порядок скликання позачергових зборів ОСББ не відповідає вимогам ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статуту ОСББ. Крім того, кворум для проведення загальних зборів був відсутній.

З огляду на зазначене, просила суд визнати загальні збори учасників ОСББ «УЮТ» від 10.09.2017р., оформлені протоколом такими, що не відбулися; визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів ОСББ «УЮТ», яке оформлено протоколом від 10.09.2017р.; скасувати державну реєстрацію змін до статутних документів ОСББ «УЮТ» в частині обрання (призначення) ОСОБА_4 керівником (головою правління) ОСББ «УЮТ» з 10.09.2017р.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року провадження по справі закрито. Скасовано ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019, якою забезпечено позов ОСОБА_5 до ОСББ «УЮТ» про визнання загальних зборів такими, що не відбулись, про визнання недійсним рішення загальних зборів та його скасування, шляхом заборони ОСББ «УЮТ» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення юридичної особи; та заборони державному реєстратору Приморської районної державної адміністрації проведення державної реєстрації припинення ОСББ «УЮТ» в результаті його реорганізації або ліквідації.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими. При цьому, суд першої інстанції керувався практикою, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду, згідно якої спори, що стосуються припинення діяльності юридичної особи, у тому числі ОСББ, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме підсудності та правил юрисдикції. В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначила, що ч. 7 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між власниками, також, статутом ОСББ «УЮТ» частку співвласників у статутному капіталі (майні) не визначено. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку не є носіями корпоративних прав, а відносини між співвласниками багатоквартирного будинку та ОСББ не є корпоративними. На думку скаржниці, спір виник з цивільних правовідносин між фізичними особами - співвласниками багатоквартирного будинку та ОСББ, позивач у справі не є суб`єктом господарювання, а суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, то розгляд справи віднесено до юрисдикції загальних судів. Просила скасувати ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року.

19 серпня 2019 року від ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшли заяви про відкладення судового засідання, у зв`язку з перебуванням адвоката у відпустці з 19 серпня 2019 року по 27 серпня 2019 року у відпустці за сімейними обставинами.

Проте, вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки будь - яких доказів неможливості бути присутніми в судовому засіданні до заяв не надано, апеляційне провадження по справі відкрито за скаргою ОСОБА_5 26.07.2019 року,ч.1 ст.371 ЦПК України встановлений строк розгляду апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду є процесуальне питання і судова колегія ,з урахуванням приписів ч.1,п.10 ч.2 ст.2 ЦПК України щодо обов"язку суду та учасників процесу керуватися завданням цивільного судочинства, до складу якого входить своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, вважає зазначені причини неявки до суду неповажними і розглядає справу за відсутності особи яка подала апеляційну скаргу та її пнредставнка.

Окрім того, слід зазначити, що основними засадами судочинства відповідно до частини першої статті 129 Конституції України визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, рішення від 26 травня 1988 року); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, рішення від 16 грудня 1999 року).

Крім того, відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Ураховуючи наведене та положення статті 372 ЦПК України слід дійти висновку, що відкладення розгляду справи є правом суду. Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного його повідомлення про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Як вбачається з матеріалів справи та позовних вимог, позивач є мешканкою будинку та співвласницею квартири в будинку, в якому створено ОСББ «УЮТ».

Крім того, встановлено, що з 24 січня 2012 року ОСОБА_3 була керівником вказаного ОСББ.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просила зокрема скасувати державну реєстрацію змін до статутних документів ОСББ «УЮТ» в частині обрання (призначення) ОСОБА_4 керівником (головою правління) ОСББ «УЮТ» з 10.09.2017р.

Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем - колишнім керівником ОСББ «УЮТ», мешканкою будинку, в якому створено ОСББ «УЮТ», та фактичними учасниками зазначеного ОСББ, головою правління і державним реєстратором, щодо внесення змін в частині обрання (призначення) ОСОБА_4 керівником ОСББ.

За таких обставин цей спір стосується права позивача брати участь в управлінні власним будинком.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17.

Крім того, слід зазначити, що спір про відміну державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах.

При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15, заповнюючи цю прогалину закону, зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Отже, цей спір має вирішуватися за правилами ГПК незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК).

Враховуючи викладене, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції в силу п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України обґрунтовано закрив провадження у справі.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: