РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Балан Т.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП

ВСТАНОВИВ:

26.11.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, понесених судових витрат.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В. від 24.12.2015 року відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2015 року в порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на автомобіль, який належить відповідачу.

Згідно ухвали суду від 04.02.2016 року за клопотанням представника відповідача призначено судову автотехнічну експертизу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.03.2017 року справа передана в провадження судді Губської Я.В.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2017 року відновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_4

Ухвалою суду від 16.10.2018 року призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи.

У зв*язку з не проведенням експертизи ухвалою суду від 01.06.2018 року поновлено провадження по справі.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року повторно призначена судова авто товарознавча експертиза.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року поновлено провадження по справі у зв*язку з поверненням справи з експертної установи з висновком експертизи.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_4 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що

22.03.2013 року по вул. Петровського в м. Харкові сталося ДТП за участі автомобілів Mitsubishi р.н. НОМЕР_1 який належить їй та автомобіля Skoda, р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який покинув місце ДТП. Внаслідок ДТП її автомобіль Mitsubishi отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до звіту ТОВ «Радар-1» від 17.08.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi складає 81394,42 грн., яку і просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, оскільки відповідач не був застрахований. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок залиття пошкодження автомобіля їй було завдано моральної шкоди, яка полягає: у душевних, моральних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням та пошкодженням її майна; в порушенні цивільних прав, нормального ритму життя через неможливість повноцінно користуватися своїм автомобілем, організацією проведення ремонтних робіт. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи про те, що вони не згодні з розміром відшкодування, оскільки автомобіль позивача був відремонтований за меншу суму, ніж вказано у висновках, а підстав для відшкодування моральної шкоди взагалі немає.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 22.03.2013 року по вул. Петровського в м. Харкові сталося ДТП за участі автомобілів Mitsubishi р.н. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.11.2008 року та автомобіля Skoda, р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2013 року, яка набула чинності відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с. 6).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам факт ДТП 22.03.2013 року та провина в ньому ОСОБА_2 підтверджуються постановою від 06.06.2013 року, яка набрала законної сили та є обов'язковою для суду.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Звертаючись з позовом до суду до відповідача ОСОБА_2 та обґрунтовуючи розмір майнових збитків позивач ОСОБА_4 посилається на те, що відповідальність відповідача не була застрахована, вона страхове відшкодування ніде не отримувала і вказувала, що згідно звіту ТОВ «Радар-1» від 17.08.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi, тобто ОСОБА_4 складає 81394,42 грн. (а.с. 10-36).

Заперечуючи проти позовних вимог і саме розміру майнових збитків відповідач та його представник погоджуються з тим, що відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована і вказують, що автомобіль позивача був відремонтований за іншу, меншу суму, ніж вказує позивач і підстав для стягнення даної шкоди в тому розмірі, який вказує позивач немає.

Крім того, за клопотанням відповідача було призначено судом проведення судової авто технічної експертизи, проведеної 03.12.2018 року, згідно висновків якої вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi р.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, у результаті ДТП від 22.03.2013 року, по цінам дійсним на момент ДТП (22.03.2013 року) складає 56139,75 грн. (а.с. 186-193).

Суд, дослідивши всі надані сторонами докази, як позивача, так і відповідача, вислухавши пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, приходить до висновку, що доказів на спростування даних про вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi р.н. НОМЕР_1 згідно висновку експертизи від 03.12.2018 року в розмірі 56139,75 грн. суду під час розгляду справи не надано.

Так, допитані свідки лише підтвердили в судовому засідання про можливість ремонту якогось автомобіля марки Mitsubishi білого кольору, без зазначення реєстраційних номерів та не зазначили точну суму грошових коштів, за яку було відремонтовано цей автомобіль, з належним підтвердженням у вигляді письмових доказів.

Таким чином, суд враховує дані висновку судової автотехнічної експертизи від 03.12.2018 року, за якої вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi р.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, у результаті ДТП від 22.03.2013 року, по цінам дійсним на момент ДТП (22.03.2013 року) складає 56139,75 грн. та стягує з відповідача, як винної особи в ДТП на користь позивача саме цю суму завданих майнових збитків. Належних та допустимих доказів щодо спростування даної суми збитків суду не надано.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України водієм ОСОБА_2, в тому числі і зникнення з місця ДТП, а під час ДТП та потім позивачу було завдано моральних та душевних страждань, вона хвилювалася, змінився її нормальний життєвий уклад та ті обставини, що вона певний час втратила можливість користуватися транспортним засобом, який їй необхідний був для роботи та відпочинку.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 2000 грн. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача підлягає стягненню понесені витрати позивачем по оплаті судового збору у розмірі 584,93 грн.

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 623-625, 1187, 1188, 1191, Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнових збитків внаслідок ДТП суму у розмірі 56139,75 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.,у відшкодування понесених судових витрат пропорційно задоволеної частини 584,93 грн., усього - 58724,68 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_4 - АДРЕСА_1

ОСОБА_2 - АДРЕСА_2

Суддя: