Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 303/728/17

провадження № 61-26494св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Русінко Зінаїда Прокопівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2017 року у складі судді Куцкір Ю. Ю. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Собослой Г. Г., Куштан Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П. про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні у Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів від 16 жовтня 1998 року № 2-1175, від 24 квітня 2014 року № 2/303/1064 та від 08 жовтня 2015 року № 2/303/2229/15 про стягнення з ОСОБА_2 на її (позивача) користь боргу.

У процесі виконання вищевказаних виконавчих документів державним виконавцем у порядку статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 були надіслані запити до відповідних органів щодо належності їй майна на праві власності.

Згідно з повідомленням Управління Держземагенства у Мукачівському районі та міста Мукачево за ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ЗК № 03944, виданого згідно з рішенням виконкому Мукачівської міської ради від 24 липня 1997 року № 161, була зареєстрована земельна ділянка площею 0,06 га, що розташована на АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

15 серпня 2007 року ОСОБА_2 відчужила вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що при вчиненні зазначеного правочину було допущено ряд порушень, які є підставою для визнання його недійсним.

Зокрема, при виготовленні державного акта ЗК № 039444 на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану на АДРЕСА_1 , було допущено помилку, а саме: власником земельної ділянки є ОСОБА_2 , проте у державному акті зазначено іншу особу - ОСОБА_4 , а тому остання, не будучи власником цієї землі, не мала право розпоряджатися нею.

Отже ОСОБА_4 не є належним продавцем, оскільки на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не була власником майна (земельної ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1 ), яке було відчужено нею покупцю ОСОБА_3 , а тому вважає, що оспорюваний правочин суперечить закону.

Крім того, продаж земельної ділянки унеможливив накладення арешту на майно відповідача, як боржника у вищевказаному виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення з останньої на її (позивача) користь боргу.

Посилаючись на наведені обставини, просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем підстав, передбачених статтею 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Наявність самих лише боргових зобов`язань між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також допущена помилка при написанні імені ОСОБА_4 (вірним є - ОСОБА_4 ) у державному акті на право власності на земельну ділянку ЗК №039444 не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2017 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Допущена помилка в імені відповідача при видачі державного акта призвела до того, що у Держгеокадастрі відсутні відомості про наявність у неї у власності земельної ділянки. Крім цього, оспорюваний правочин не відповідав внутрішній волі сторін, оскільки ОСОБА_4 , таким чином, мала намір ухилитися від виконання виконавчого документа, виданого на виконання судового рішення про стягнення з неї боргу.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа -приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З. П., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Витребувано вищезазначену справу з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 303/728/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 на підставі державного акта серії ЗК № 039444, виданого 14 серпня 2007 року, належала земельна ділянка, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

15 серпня 2007 року ОСОБА_4 відчужила вищезазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, отримав державний акт серії ЯЕ № 447887.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений з порушенням вимог статей 203, 215 ЦК України, що є підставою для його визнання недійсним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Статтями 316-319, 328 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили, що ОСОБА_4 , будучи власником земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 , на свій розсуд розпорядилася належним їй майном, відчуживши його на користь ОСОБА_3 .

Оскільки позивач не довела обставин, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом першої та апеляційної інстанції не було встановлено, яке суб`єктивне цивільне право ОСОБА_1 було порушене, не визнане чи оспорене, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. А тому висновки судів про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є правильними.

У касаційній скарзі заявник не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків судів.

Допущена помилка при написанні імені власника земельної ділянки у державному акті на право власності на цю земельну не є підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги з цього приводу.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір купівлі-продажу не відповідав внутрішній волі сторін, оскільки ОСОБА_4 , укладаючи його, мала намір ухилитися від виконання виконавчого документа про стягнення з неї боргу, колегія суддів також відхиляє, оскільки суди встановили, що позивач ці обставини не довела.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2017 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук