22-ц/804/3013/19
265/1813/19

Єдиний унікальний номер 265/1813/19
Номер провадження 22-ц/804/3013/19
Головуючий в 1 інстанції Гноєвой С.С.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 26.05.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Внаслідок невиконання зобов`язань по поверненню кредиту, та відсотківвідповідач ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 року має заборгованість у сумі 214069,26 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7783,40 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 201564,31 гривень, та заборгованості за комісією та пенею в сумі 4721,55 гривень. Оскількикредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 126171,87 гривень за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7783,40 гривень, та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 26.05.2009 року по 29.06.2018 року в сумі 118388,47 гривень, та судові витрати в сумі 1921,00 гривень.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 рокупозовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7783,40грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві відповідача від 26.05.2009 року процентна ставка не зазначена. Обґрунтовуючи вимоги в цій частині, позивач посилався на Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, проте матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягами з Тарифів та Умовами був ознайомлений відповідач, і що він з ними погодився підписуючи Заяву.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просивзаочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 рокускасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів та задовольнити вимоги банку у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, з умовами якого позичальник погодився, користувався, але не повернув, і позивач надав достатні докази обізнаності відповідача щодо умов кредитування, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом. Суд першої інстанції оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципів платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, як наслідок висновки зроблено з порушенням вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, підписана відповідачем26.05.2009 року, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом та виду кредитної картки.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.05.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 8000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.8).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором утворилась станом на 31.01.2019 року в розмірі 126171,87 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 7783,40грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 118388,47 грн. (а.с.5-7).

Висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту(сума, яку фактично отримав в борг позичальник) ніким не оскаржуються, а тому не перевіряються.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Із заяви, підписаної відповідачем 26.05.2009 року вбачається, що вона погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з якими вона в письмовому вигляді ознайомилася.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач,крім анкети заяви, 26.05.2009 року підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено, що тип кредитної лінії - поновлювальний, валюта карткового рахунку гривня, базова відсоткова ставка в місяць -2,5%, умови нарахування комісії, та таке інше.(а.с.9)

Зважаючи на наведе необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відсутність погодженого між сторонами розміру відсотківв укладеному договорі. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду`містить перелік та вартість умов кредитування, яка за змістом є нічим іншим як Тарифами кредитування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та базового розміру відсотків, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за підвищеними відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила у відповідній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 26.05.2009 року заяву, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати підвищених процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про погодження з конкретними запропонованими відповідачу Правилами, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату підвищених відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин.

Згідно із частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма процесуального права міститься й у частині шостій статті 81 чинного ЦПК України.

Надані позивачем Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що відповідач активно користувалася наданими позивачем грошовими коштами та майже не мала заборгованості за період з 26.05.2009 року по 20.01.2015 року, останній платіж по погашенню заборгованості було нею внесено21.08.2015 року. За період користування кредитною карткою відсоткова ставка позивачем через невиконання зобов`язань збільшувалася з 30 відсотків річних до34,80% та 43,20%, (а.с.5-7)

З огляду на недоведеність погодження збільшеної відсоткової ставки, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунком відсотків, наданим представником позивача за період з 01.09.2014 року(дата підвищення відсоткової ставки) по 28.02.2018 року(термін дії картки), проведеного з урахуванням погодженої з відповідачем відсоткової ставки 30 річних за результатами якого сума несплачених відсотків дорівнює 8249,70грн.(7783,40грн. х 0,083% х 1277(днів).

За час з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року клієнтом було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом 2308,45грн. Станом на 31.08.2014 року нараховані відсотки до сплати 208,59грн.З урахуванням наведеного, відсотки нараховані за узгодженою відсотковою ставкою 30% річних та несплачені відповідачем за період з 26.05.2009 року по 28.02.2018 року складають 6149,84грн.(8249,70грн. 2308,45грн. +208,59грн.)

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.Заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Зазначені висновки ґрунтуються на позиції Великої Палати Верховного Суду зазначеній в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі 545/1009/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні до суду АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір за подачу позову в розмірі 1921,00 грн., а при подачі апеляційної скарги в розмірі 2881,50грн., з урахуванням положень ст.141 ЦПК України позивач має право на відшкодування відповідачем понесених витрат пропорційно розміру задоволених вимог тобто в сумі 530,34грн.

Повний текст постанови виготовлено 27 грудня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати, ухвалити в даній частині нове рішення та змінити рішення в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором б/н від 26.05.2009 року в розмірі 6149,84грн.(шість тисяч сто сорок дев`ять)гривень 84 копійки та судовий збір у сумі 530(п`ятсот тридцять) гривень34 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

В.П. Принцевська