Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/15673/15-ц

провадження № б1-29268св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Логінової С. М. від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В., від 18 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2007 року між банком і ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту із змінами згідно із додатковою угодою № 1 від 08 липня 2010 року, відповідно до умов яких остання отримала кредит у сумі 190 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних строком до 12 лютого 2017 року та зобов`язалась з дати підписання додаткової угоди повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 2 559,77 доларів США восьмого числа кожного місяця протягом строку кредитування.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 12 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, до яких 08 липня 2010 року внесені зміни відповідно до додаткових угод.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 59 413,74 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у сумі 13 759,67 доларів США за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року; заборгованість за процентами у розмір 5 053,75 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 266,01 доларів США за період з 08 січня 2015 року по 07 липня 2015 року; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року - 39 292,85 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року - 14 045,60 грн.

Направивши 16 червня 2015 року відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту, залишену без задоволення, банк просив стягнути вказану заборгованість на його користь з боржника і поручителів у солідарному порядку.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 08 липня 2010 року між банком і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 12 лютого 2007 року, якою змінено порядок погашення кредиту. Додатковою угодою було узгоджено лише питання щодо розміру ануїтетного платежу. Внаслідок таких змін до кредитного договору без його згоди, збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому просив визнати поруку припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року зустрічний позов об`єднаний в одне провадження з позовом ПАТ «УкрСиббанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 12 лютого 2007 року за кредитом та процентам у сумі 64 467,49 доларів США та пеню у сумі 53 338,45 грн.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 0 від 12 лютого 2007 року у сумі 64 467,49 доларів США та пеню у сумі 53 338,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по 1 218 грн з кожного.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, яку слід стягнути з боржника та кожного із поручителів у солідарному порядку. Підстави для визнання договору поруки припиненою відсутні, оскільки у договорі сторони погодили всі істотні його умови, у тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку виконання.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у додаткових угодах до договорів поруки поручителі надали згоду на зміну розміру ануїтетного платежу, що не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Встановивши факт невиконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, забезпечених порукою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості у солідарному порядку з боржника і з кожного з поручителів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів розміру заборгованості позичальника. Висновок судів про узгодження сторонами всіх істотних умов договору - безпідставний. Суд безпідставно стягнув заборгованість з боржника та кожного з поручителів, оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості. Уклавши додаткову угоду до кредитного договору, банк та позичальник змінили не лише розмір ануїтетного платежу, а й схему погашення кредиту, що призвело до збільшення відповідальності поручителя, що у свою чергу є підставою для визнання поруки припиненою.

У листопаді 2017 року ПАТ УкрСиббанк» подав до суду відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований незгодою з доводами касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» замінено на правонаступника - ОСОБА_1 , а ухвалою від 29 травня справу призначено до розгляду.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відмову від позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту із змінами згідно із додатковою угодою № 1 від 08 липня 2010 року, відповідно до умов яких остання отримала кредит у сумі 190 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних строком до 12 лютого 2017 року та зобов`язалась з дати підписання додаткової угоди повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 2 559,77 доларів США восьмого числа кожного місяця строку кредитування.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 12 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, до яких 08 липня 2010 року внесені зміни відповідно до додаткових угод.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 59 413,74 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у сумі 13 759,67 доларів США за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року; заборгованість за процентами у розмір 5 053,75 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 266,01 доларів США за період з 08 січня 2015 року по 07 липня 2015 року; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року - 39 292,85 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 09 лютого 2015 року по 27 липня 2015 року - 14 045,60 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а заява ОСОБА_1 про відмову від позову підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічного позову відповідають з таких підстав.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідно до пунктів 1, 2 додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 0 від 12 лютого 2007 року, укладеної між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , поручитель дає згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором - сплачувати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 2 559,77 доларів США, всі інші умови залишаються без змін.

У пункті 5.11 договору сторони встановили, що вони ознайомились з усіма умовами договору, що обумовлюють основне зобов`язання, у тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, що забезпечується цим договором, тощо (а.с. 43 т 1).

За таких обставин доводи касаційної скарги про безпідставне збільшення обсягу відповідальності поручителя та наявність підстав, передбачених частиною першою статті 554 ЦК України, для визнання поруки припиненою є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій в цій частині відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 60 ЦПК України 2004 року), обґрунтовано виходили з того, у зв`язку із порушенням позичальником умов укладеного між сторонами кредитного договору, у нього перед банком виникла заборгованість, розмір якої позивачем належно обґрунтований.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з позичальника та поручителів у солідарному порядку заборгованості за кредитом та процентами за користування грошовими коштами і пені.

Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку кредитної заборгованості є необґрунтованими, оскільки на його спростування ОСОБА_3 не надав власного розрахунку та доказів, що підтверджують повернення позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про подвійне стягнення з позичальника заборгованості безпідставні, оскільки поручителі поручилися за боржника окремими договорами поруки, які не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказану кредитну заборгованість солідарно з позичальника та з кожного поручителя окремо, що узгоджується із вимогами статті 554 ЦК України, та не є подвійним стягненням у розумінні цієї норми права.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1348цс15.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 .

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову у позові, мотивована тим, що 28 березня 2019 року він придбав право вимоги за кредитним договором № 0 від 12 лютого 2007 року, укладеним між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а також договорами поруки від 12 лютого 2007 року, укладеними на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» замінено на правонаступника - ОСОБА_1 , а ухвалою від 29 травня справу призначено до розгляду.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відмову від позову, в якій як правонаступник банку просив її прийняти та на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, повідомивши про обізнаність з наслідками такої відмови.

Верховний Суд повідомив ПАТ «УкрСиббанк» про заяву ОСОБА_1 та запропонував надати свої письмові пояснення щодо процесуальних питань. 10 червня 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» отримав вказану заяву ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак заперечень або пояснень з цього приводу не надав.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та поданої ОСОБА_1 заяви про відмову від позову, суд приймає відмову ОСОБА_1 від позову та визнає нечинними рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року в цій частині.

У зв`язку із цим провадження у цивільній справі в частині вирішення позову ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Крім того, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву, в якій просив зобов'язати управління Державної казначейської служби України у Печерському районі повернути ОСОБА_5 сплачений ним судовий збір за подання касаційної скарги.

У задоволенні цієї зави слід відмовити, оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 , який оскаржував судові рішення попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову, а відповідно до положень статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат суд касаційної інстанції змінює лише у випадку зміни або ухвалення нового рішення у справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У задоволенні цього клопотання слід відмовити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачили відповідні юридичні норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Zhuk v. Ukraine» від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони у справі вже надали аргументи щодо поданої касаційної скарги, остання розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 408, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 як правонаступника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Визнати нечинними рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович