Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 405/558/16-ц

провадження № 61-24733св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року в складі судді Іванової Л. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року в складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Голованя А. М., Мурашка С. І.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (далі -

УДППЗ «Укрпошта»), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк», Банк) про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2013 року вона уклала

з ПАТ «Дельта Банк» договір № 006-10517-130913, предметом якого

є споживчий кредит на суму 15 000,00 грн. Повернення кредиту має здійснюватися нею шляхом щомісячної сплати Банку коштів в сумі 999,00 грн до повного погашення боргу. Станом на 01 березня 2015 року нею сплачено 14 725,00 грн.

З метою повного виконання зобов`язань перед Банком, вона 01 березня

2015 року через в Кіровоградській дирекції УДППЗ «Укрпошти» сплатила 1 000,00 грн, однак зазначені кошти УДППЗ «Укрпоштою» не перераховані Банку.

У зв`язку з цим Банк продовжував нараховувати їй заборгованість, в тому числі й неустойку. Проте позивач вважає, що його вини у виникненні заборгованості за кредитом не має.

Посилаючись на викладене та статті 625, 1212, 1214, 1166, 1167 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд стягнути з УДППЗ «Укрпошта» на свою користь 3 % річних в сумі 26,05 грн за користування чужими грошима; 433,00 грн встановленого в 2015 році індексу інфляції від суми грошового зобов`язання - 1 000,00 грн; 3 444,00 грн майнової шкоди; моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн; зобов`язати УДППЗ «Укрпошта» перерахувати Банку 1 000,00 грн, сплачену нею; зобов`язати Банк зарахувати перераховані нею через УДППЗ «Укрпошта» 1 000,00 грн; скасувати пеню і штрафи, нараховані Банком; визнати договір позики виконаним.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від

16 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», УДППЗ «Укрпошта» про відшкодування збитків задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати перерахований ОСОБА_1

01 березня 2015 року через відділення поштового зв`язку № 6 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» платіж в розмірі 1 000,00 грн на погашення кредиту на виконання умов кредитного договору (заява № 006-10517-130913), укладеного 13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» скасувати нараховані станом на 27 липня

2016 року за кредитним договором (заява № 006-10517-130913), укладеним

13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , відсотки в розмірі 1 494,00 грн та пеню в розмірі 1 950,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УДППЗ «Укрпошта» про стягнення 3 % річних в розмірі 26,05 грн, індексу інфляції в розмірі 433,00 грн, 3 444,00 грн майнової шкоди, 1 000,00 моральної шкоди, зобов`язання

УДППЗ «Укрпошта» сплатити ПАТ «Дельта Банк» платіж в розмірі 1 000,00 грн, який прийнято 01 березня 2015 року від ОСОБА_1 відділенням поштового зв`язку № 6 Кіровоградської Дирекції УДППЗ «Укрпошта» відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вважав, що Банк неправомірно не враховує сплачені позивачем 01 березня

2015 року кошти в сумі 1 000,00 грн та безпідставно нараховує на цю суму боргу проценти і неустойку. Водночас суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про визнання договору виконаним.

Відмовляючи в задоволенні позову до УДППЗ «Укрпошта» про відшкодування майнової шкоди, 3 % річних та інфляційних втрат, суди виходили з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, а вимоги про відшкодування моральної шкоди недоведені.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи. При цьому Банк визнає факт сплати позивачем на його користь 1 000,00 грн на виконання умов кредитного договору, але стверджує, що ці кошти до Банку не надходили, у зв`язку з чим зобов`язання позивача є невиконаними, а позовні вимоги - необґрунтованими. Дії Банку

з нарахування позивачу процентів та неустойки є правомірними. Також суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання Банку про зупинення провадження до розгляду справи за позовом Банку до УДППЗ «Укрпошти» про стягнення коштів, який розглядається в порядку господарського судочинства.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про зобов`язання зарахувати перераховані через УДППЗ «Укрпошта» 1 000,00 грн на погашення кредиту та скасувати нараховані штрафні санкції за кредитним договором, тому в іншій частині справа в касаційному порядку не переглядається.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі, зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 13 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, який складається із заяви ОСОБА_1 від 13 вересня 2013 року № 006-10517-130913, тарифів Банку та Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів Банку від 20 березня 2013 року, протокол № 13.

Згідно з договору позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 і надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на рахунку у розмірі 15 000,00 грн за тарифом «Готівка для пенсіонерів». Крім того, передбачено погашення кредиту

з використанням платіжних терміналів типу I-box та EasySoft або через будь-яке відділення УДППЗ «Укрпошта».

01 березня 2015 року позивач сплатила на користь Банку грошову суму в розмірі 1 000,00 грн на погашення кредитної заборгованості за договором від

13 вересня 2013 року № 006-10517-130913, що підтверджено фіскальним чеком (квитанцією) Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 01 березня

2015 року на суму 1 000,00 грн, однак цей платіж на рахунок Банку від УДППЗ «Укрпошта» не надійшов.

Листом від 11 червня 2015 року УДППЗ «Укрпошта» повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до договору на приймання платежів від 07 лютого

2013 року № 934-33, укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «Дельта Банк», відділенням поштового зв`язку № 6 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 01 березня 2015 року прийнято платіж на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 1 000,00 грн, інформація про який внесена до відповідного реєстру та надана засобами електронного зв`язку до ПАТ «Дельта Банк», але Банк не виконав свої зобов`язання і після 30- денного строку сформовані платіжні доручення стали недійсними.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється

у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку

в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не

є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження

№ 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зроблені такі висновки: «Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не

є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який

у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту

7 частини 2 статті 16 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 757/46709/16-ц (провадження № 61-8253св18) зроблено висновок по застосуванню статті 527 ЦК України та вказано, що «кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності».

Суди встановили, що ОСОБА_1 сплатила черговий платіж 01 березня

2015 року у сумі 1 000,00 грн відповідно до умов кредитного договору

№ 006-10517-130913 через Кіровоградську дирекцію УДППЗ «Укрпошта», неперерахування на рахунок ПАТ «Дельта Банк» цього платежу відбулося не

з вини позивача, ПАТ «Дельта Банк» не зарахував зазначений платіж на погашення заборгованості.

Колегія суддів Верховного Судувважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати нараховані штрафні санкції станом на 27 липня 2016 року за кредитним договором (заява № 006-10517-130913), укладеним 13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , є по суті запереченням (відзивом) на позов банку про стягнення заборгованості. У разі обґрунтованого нарахування неустойки та процентів і наявності підстав для їх зменшення, суд у резолютивній частині рішення вказує про їх зменшення. У разі необґрунтованого нарахування неустойки та процентів суд не вказує у резолютивній частині про їх скасування (не зобов`язує скасувати), а констатує безпідставність їх нарахування у мотивувальній частині рішення та відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» у цій справі не зверталося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, то в задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 потрібно відмовити.

Отже, зазначена позовна вимога не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.

За таких обставин порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором

№ 006-10517-130913 від 13 вересня 2013 року в частині сплати 01 березня

2015 року чергового платежу в сумі 1 000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм матеріального права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Тому Верховний Суд не поновлює виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року, зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

30 серпня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року

в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобов`язання зарахувати сплачені ОСОБА_1 01 березня 2015 року кошти в розмірі 1 000,00 грн

в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та скасувати нараховані станом на 27 липня 2016 року за кредитним договором відсотки

в розмірі 1 494,00 грн та пені в розмірі 1 950,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором

№ 006-10517-130913 від 13 вересня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в частині сплати 01 березня 2015 року чергового платежу в сумі 1 000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобов`язанняскасувати нараховані штрафні санкції за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук