Справа № 442/2486/17 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/1635/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2019 року, постановлене у складі головуючого судді Гарасимків Л.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 червня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування ПАТ «Дельта Банк» пропозиції клієнта, було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-28633-030613, згідно якої Банк відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно п.2.3 ч.3 Договору, Банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 32400, 00грн.

Відповідно до п. 2.5 ч. 3 Договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що свідчить підпис відповідача в Тарифах на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Святкова Кредитна картка № 1 Еволюція».

Відповідач скористався Кредитною лінією, але не виконує належним чином зобов`язання за Договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Станом на 17.02.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору № 001-28633-030613 від 03 червня 2013 року рахується заборгованість на загальну суму 55 736, 52 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 34 334, 70 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 21 401, 82 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Дельта Банк» оскаржив таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності до заявлених Банком вимог не відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору. Із наданого суду розрахунку вбачається, що прострочені платежі по тілу кредиту, які передували зверненню до суду, у позичальника виникли за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. у розмірі 82, 89 грн., останній платіж позичальником був здійснений 15.08.2014 року у розмірі 2 000, 00 грн., а Банк звернувся до суду з позовними вимогами 30.03.2017 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Вважає, що долучені до апеляційної скарги документи не стосуються предмета спору. Долучена виписка по рахунку клієнта № НОМЕР_2 до суду першої інстанції не подавалась. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Звертає увагу на те, що позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за іншим договором № 001-28633-030613. Позивачем було пропущено строк позовної давності під час звернення до суду, оскільки строк погашення заборгованості за кредитною лінією був встановлений до 15 числа кожного місяця, а не 364 дні. Цим самим позивач намагається ввести суд в оману, підмінюючи поняття «ліміт кредитної лінії» та «термін сплати заборгованості». Останній раз відповідач скористався кредитними коштами у лютому 2014 р., а не у вересні 2014 року. З урахуванням того, що позовна заява була подана до суду 30.03.2017 року, строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитною лінією № 001-28633-030613 було пропущено, а отже судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову законно та обґрунтовано. Просить апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2019 року - без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 52 921 грн. 00 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 червня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування ПАТ «Дельта Банк» пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-28633-030613, згідно якої Банк відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно п. 2.3 ч.3 Договору, Банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 32400, 00 грн.

Згідно п. 1 частини 3 договору обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Правил та Тарифів, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 частини 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою.

На підставі п. 2.4. Частини 3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції.

Відповідно до п. 2.5 Частини 3 Договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що свідчить підпис відповідача в Тарифах на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Святкова Кредитна картка №1 Еволюція».

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, та встановивши ліміт Кредитної лінії в розмірі 32 400, 00 грн.

В зв`язку з відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року, після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 Частини 3 договору, був встановлений ліміт Кредитної лінії в розмірі 0,00 грн. Не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Таким чином, відповідач скористався Кредитною лінією, але зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Станом на 17.02.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору № 001-28633-030613 від 03 червня 2013 року рахується заборгованість на загальну суму 55 736, 52 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 34 334,70 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 21401, 82, грн.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», виходячи з того, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої, у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, заявив відповідач.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов,тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16.

З наявних у матеріалах справи Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Святкова Кредитна картка №1 Еволюція», вбачається, що тип картки MC World, валюта рахунку гривня, частка обов`язкового погашення тіла кредиту становить 2,00% від суми використаних коштів станом на день Розрахунку, пільговий період для погашення заборгованості по кредитній лінії становить до 55 днів. В умовах тарифного пакету вказано, що держатель зобов`язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді Обов`язкового мінімального платежу (ОМП). ОМП складається із частки обов`язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів. Процентні ставки становлять процент за користування відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі 0, 0001% річних, процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та або касах банків становить 42, 00 % в місяць, процент на позитивний залишок становить 10, 00 % річних, процент за недозволений овердрафт становить 48, 00% річних. З п. 1.7 Розділу 1 Обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії вбачається, що плата за обслуговування карткового рахунку становить 9, 90 грн. З п. 3.1 Тарифів вбачається, що штраф за прострочену заборгованість обов`язкового мінімального платежу становить 0, 01 %, але не менше та /або не більше 75, 00 грн. за кожен факт прострочення (а.с. 5 зворот).

Згідно Правил здійснення операцій за картковими рахунками дата щомісячного погашення сторонами визначена до 15 числа кожного місяця.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року, останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 20 листопада 2015 року в сумі 500, 00 грн. (а.с.4 зворот).

Отже, наступний платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач мав здійснити до 15 числа наступного місяця, тобто до 15 грудня 2015 року.

Оскільки ОСОБА_1 такий щомісячний платіж на користь банку не здійснив, саме із зазначеної дати у позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами.

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права 30 березня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого для позивача закінчується 15 грудня 2018 року.

Зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до Заяви № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року, Банк відкрив клієнту рахунок № НОМЕР_3 у національній валюті гривні з використанням платіжної картки «VisaInternational та/або MasterCardWordwide та/або ВОПС Дельта» (тарифний пакет «Святкова Кредитна картка № 1 Еволюція») з встановленням ліміту кредитної лінії 32 400 гривень та із строком дії договору 364 календарні дні (а.с.5).

Як вбачається із поданої представником позивача виписки за кредитним договором № 001-28633-030613 строк дії ліміту кредитної лінії закінчився 17 лютого 2017 року.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 17 лютого 2017 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.1048, 1050 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом, який обліковується за ОСОБА_1 станом на момент закінчення строку дії ліміту кредитної лінії, а тому позивачем правомірно нараховано відсотки в сумі 21 401, 82 грн.

Встановивши факт неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредитного ліміту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що відповідач повинен нести відповідальність перед кредитором щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року, який підписано сторонами та чинність якого не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду слід скасувати на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року у розмірі 55 736, 52 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 34 334, 70 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 21 401, 82 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4 000, 00 грн. (1 600, 00 грн. судового збору сплаченого при поданні позовної заяви до суду першої інстанції а.с. 1 + 2 400,00 грн. судового збору сплаченого при подані апеляційної карги до суду апеляційної інстанції - а.с. 120), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір».

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 27 серпня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( бул. Дружби Народів, 38 м. Київ, 01014) заборгованість, яка утворилась станом на 17.02.20017 року за кредитним договором № 001-28633-030613 від 3 червня 2013 року у розмірі 55 736, 52 грн., і яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 34 334, 70 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 21 401, 82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 а користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по справі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.