Ухвала

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 539/2464/18

провадження № 61-15658ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що вони проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,2262 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач мешкає в житловому будинку АДРЕСА_2 , що розташований на суміжній земельній ділянці. У 2017 році з метою приватизації земельної ділянки, на якій розташований їх житловий будинок, позивачі звернулися до Засульської сільської ради і рішенням від 13 квітня 2018 року позивачам було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0591 в натурі. Під час виготовлення технічної документації спеціалістами із землеустрою було проведено обстеження земельної ділянки позивачів із встановленням меж земельної ділянки в натурі та встановлення межових знаків.

У квітні 2018 року позивачі за власні кошти з дотриманням межових знаків земельної ділянки встановили огорожу з листового шиферу. Вказували, що 16 травня 2018 року відповідач навмисно пошкодила один проліт огорожі у вигляді одного листа шиферу. Крім того, 31 травня 2018 року ОСОБА_1 знищила межовий знак на межі з земельною ділянкою позивачів.

З метою залагодження конфлікту позивачі зверталися до Засульської сільської ради та Лубенського відділу поліції, однак, такі заходи на ОСОБА_1 не вплинули, вона погрожує, що не дозволить встановити огорожу між їх земельними ділянками доти, доки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відмовляться на її користь від частини власної земельної ділянки. На думку позивачів такі дії відповідача викликані тим, що остання бажає облаштувати через належну їм земельну ділянку проїзд до власного господарства, оскільки раніше забудувала під`їзд до свого домогосподарства зі сторони вулиці, позбавивши себе таким чином можливості заїзду. Рішеннями Засульської сільради від 27 березня 2002 року та 28 вересня 2005 року відповідач зобов`язалася організувати заїзд до своєї присадибної ділянки через власний двір, а рішенням від 13 листопада 2003 року їй відмовлено в облаштуванні заїзду через суміжні ділянки сусідніх землекористувачів.

Посилаючись на викладені обставини просили усунути перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити їм будь-яких перешкод у спорудженні огорожі по межі належних їм земельних ділянок.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:002:0591 , зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити будь-які перешкоди у спорудженні огорожі по межі вказаної земельної ділянки. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що через відмову в перегляді рішення суду першої інстанції вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, яким її фактично звинувачено у діях, яких вона не вчиняла.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик