Єдиний унікальний номер 234/3268/19 Номер провадження 22-ц/804/2892/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Кішкіної І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/3268/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року (суддя першої інстанції Данелюк О.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донець-кої області з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час ви-мушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 січня 2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на посаду охоронця відділу ба-нківської безпеки в м. Краматорськ Донецької області. Наказом № 47-к від 28 січня 2019 року він був звільнений з посади охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 1 відділу банківської безпеки філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» з 01 лютого 2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення неза-конним, оскільки роботодавець порушив його права на працю, що передбачено ч. 1 ст. 43 Конституції України не взявши до уваги подану ним заяву про намір продовжити працювати та відкликання заяви про звільнення. До того ж досягнення взаємної згоди на розрив трудових відносин роботодавцем не було оформлено письмово шляхом складення окремого документа, підписаного обома сторонами. Крім того, вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що маючи наміри протидіяти його бажанню продовжувати працювати, після його заяви про продовження роботи та анулювання заяви на звільнення, роботодавець порушив чинне законодавство, видавши наказ про його звільнення заднім числом. Після звільнення він не працює і це є вимушеним прогулом. Такими діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку оцінив у 40 000 грн.

29 серпня 2019 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у задо-воленні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невід-повідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що написання ним під примусом двох заяв про звільнення, не є звичайними обставинами добровільного волевиявлення при прийнятті рішення про припинення трудових відносин. Добровільного бажання звільнятися він не мав. Відбираючи від нього заяви про звільнення, зав. сектором ОСОБА_2 пояс-нив, що це формальність і через деякий час протягом місяця, коли ситуація нормалізується, заявам можна не давати хід. Протягом місяця ніяких перевірок не відбувалося, буд-яких по-рушень з його боку не було. Тому 30 січня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій попе-редив відповідача про небажання звільнятися та анулювання заяви про звільнення за власним бажанням. Наголошує, що подання такої заяви слід було розуміти так, що він взагалі не бажав звільнятися ні за власним бажанням, а ні за угодою сторін.

Позивач упевнений, що ніякого наказу про звільнення на момент 30 січня 2019 року не існувало, оскільки під час спілкування із співробітниками канцелярії та відділу кадрів, під час подання заяви про анулювання заяви про звільнення, ніхто не повідомив його про звільнення і не ознайомив з наказом № 47-к від 28 січня 2019 року про звільнення з 01 лютого 2019 року.

Відповідачем АТ «Ощадбанк» на апеляційну скаргу позивача наданий письмовий відзив, в якому зазначено про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги. Доводи позивача в апеляційній скарзі аналогічні доводам, наведеним у позовній заяві, були досліджені судом першої інстанції під час розгляду справи та спростовані доказами. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеля-ційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задово-льнити його позов, а також представника відповідача адвоката Павленко Л.М., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріа-ли справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховен-ства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосуван-ня відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягненні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність тих обставин, на яких ґрун-туються позовні вимоги. Твердження позивача щодо відсутності його згоди на звільнення з посади не відповідає дійсності, оскільки ним власноручно за власним бажанням було написа-но заяву про звільнення з посади за угодою сторін та не надано суду доказів, що свідчили б про те, що така заява написана ним під тиском та за відсутності власної волі. Також судом враховано, що посилання позивача щодо того, що існувало дві заяви про звільнення, були спростовані в судовому засіданні. Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Ощад-банк» було досягнуто згоди з усіх основних умов угоди про припинення раніше укладеного між ними трудового договору, зокрема, щодо конкретного строку, з якого договір припиня-ється. Видання наказу про звільнення 28 січня 2019 року не суперечить досягнутій між сто-ронами згоди щодо дати звільнення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої ін-станції.

Матеріалами справи доведено та сторонами не оспорюється, що позивач перебував з АТ «Ощадбанк» у трудових відносинах.

05 січня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив звільнити його з займаної посади за згодою сторін згідно чинного законодавства України з 01 лютого 2019 року (а.с. 32).

30 січня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив раніше написану його заяву про звільнення за власним бажанням від 05 січня 2019 року, вважати недійсною, оскільки він передумав звільнятися, готовий продовжувати виконувати службові обов`язки (а.с. 7).

28 січня 2019 року відповідач видав наказ № 47-к, згідно якого з 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнявся з посади охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 1 відділу банківської безпеки філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» за уго-дою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6).

Підставою для звільнення зазначена заява ОСОБА_1 від 05 січня 2019 року.

У позовній заяві та в поданій апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 05 січня 2019 року під психологічним тиском зав. сектором № 1 ОСОБА_2 він написав дві заяви про звільнення - одну за власним бажанням, іншу за угодою сторін. 30 січня 2019 року, не ба-жаючи припиняти трудові відносини, особисто подав заяву, в якій попередив роботодавця про небажання звільнятися та намір анулювати заяву про звільнення за власним бажанням. За вказаних обставин вважає своє звільнення незаконним, оскільки він не бажав звільнятися ні за власним бажанням, ні за угодою сторін. Договір про припинення трудових відносин за п. 1 ст. 36 КЗпП України він з відповідачем не укладав, подавав лише заяву про звільнення, що була написана під психологічним тиском.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, ор-ганізації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зо-бов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудо-вому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено ст. 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України, і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) ст. 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 ро-ку «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Згідно наведених положень, враховуючи, що 05 січня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву, в якій він просив звільнити його з займаної посади за згодою сторін з 01 лютого 2019 року, дана заява завізована відповідальними особами відповідача, вбачається, що була досяг-нута домовленість про звільнення за угодою сторін, і анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і праців-ника.

Із матеріалів справи вбачається, що заява позивача про бажання відкликати заяву про звільнення та намір продовжувати працювати була подана ОСОБА_1 30 січня 2019 року, в той час як наказ про його звільнення було уже видано 28 січня 2019 року.

Довід апеляційної скарги про те, що дата винесення наказу мала співпадати з датою са-мого його звільнення не ґрунтується на законі.

Оскільки між сторонами не було згоди про анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП, а на момент видачі наказу 28 січня 2019 року про звільнен-ня позивача відповідач не мав свідчень про намір ОСОБА_1 продовжувати роботу, підстав для задоволення заявленого позову у суду першої інстанції не було.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених дока-зів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останнього було звільнено з дотримання положень трудового законодавства. Неза-конного впливу на позивача при написанні заяви про звільнення за угодою сторін судом пер-шої інстанції не встановлено. Не надано таких доказів і при розгляді справи в апеляційній ін-станції.

При вирішенні спору, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зво-дяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рі-шенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка ві-дображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та ін-ших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що ви-магає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серя-він та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд бере до ува-ги зміст рішення суду першої інстанції, доводи та заперечення сторін та не вбачає підстав для скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2019 року за-лишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

І.В. Кішкіна