_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/977/13- ц
Провадження № 2/520/1602/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

cудді Пучкової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 25січня 2013 року звернулася до суду з позовом про визнання заповіту від 05.01.2007 року та договору дарування від 21.05.2008 року недійсними. Після смерті позивача ОСОБА_4 07.07.2015 року до участі у справі було залучено в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 . З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить визнати заповіт від 05.01.2007 року договір, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , недійсним.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був батьком ОСОБА_4 . Після звернення його матері ОСОБА_4 до державного нотаріуса із заявою про прийняття про спадщини, з`ясувалось про наявність заповіту від 03.08.2007 року, складеного між ОСОБА_5 та незнайомою особою, яка не перебувала у родинних стосунках зі спадкоємцем на користь ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року заповіт від 03.08.2007 року визнано недійсним.

Через відсутність у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_6 звернулася з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права на спадкування за законом.

28.09.2012 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позовна заява ОСОБА_6 до Одеської міської ради про визнання права на спадкування за законом задоволена, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ,

05.01.2007 року було складено заповіт на цю квартиру між ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., за реєстровим № 3-9, позивач ОСОБА_1 вважає, що на час посвідчення заповіту у ОСОБА_5 спостерігався процес психічного розладу, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому просить визнати заповіт від 05.01.2007 року недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надала.

Суд, дослідивши наявні докази, матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження, виданого Другим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 30.07.2009 року, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4 . Батько і дочка проживали окремо один від одного.

ОСОБА_5 проживав в кв. АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві власності, на підставі свідоцтва, виданого виконкомом Одеської міської ради 16.01.2007 року.

Відповідно до заповіту, складеного 3 серпня 2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю., ОСОБА_5 заповів все належне йому майно ОСОБА_2 .

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року вказаний заповіт визнано недійсним.

Через відсутність у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_6 звернулася з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права на спадкування за законом.

28.09.2012 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позовна заява ОСОБА_6 до Одеської міської ради про визнання права на спадкування за законом задоволено, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 52 кв.м.

05.01.2007 року складено заповіт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 52 кв.м. між ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , з правом проживання в цій квартирі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., за реєстровим № 3-9.

Згідно з висновком, викладеним в акті № 139 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.03.2014 року, проведеної за ухвалою Київського районного суду від 10.02.2014 року КУ «Одеський обласниймедичний центр психічного здоров`я», ОСОБА_5 під час складання ним заповіту від 05.01.2007 року на користь ОСОБА_2 страждав стійким хронічним психічним розладом та не міг в цей час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтом про смерть, виданим відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби ОМУЮ за актовим записом № 6307.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складала.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, судом 07.07.2015 року до участі у справі було залучено ОСОБА_1 як правонаступника позивача ОСОБА_4 , який є її рідним сином.

Судом неодноразово за клопотанням відповідача ОСОБА_2 призначались судові технічні експертизи у справі, однак поверталися без висновку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 призначена додаткова судова технічна експертиза у справі, на вирішення якої поставлено питання: чи відповідають записи письмово тексту датам, які зазначені у медичній амбулаторній картці на ім`я ОСОБА_5 :письмові записи лікарів ООПНД, датовані на сторінці під № 1 , зазначеної від «03.02.2004»; записи, виконанні на сторінці під № 2, зазначеної « 3.02.2004»; записи на сторінці № 3, зроблені лікарем-невропатологом 03.02.2004 року.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи № 6789/18-34/20287-20307/19-34 від 18.07.2019 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, виконання досліджених записів у вказану в документі дату «03.02.2004» не виключається.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чи їцивільні права або інтереси порушені.

Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно з ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 2009 року №9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 16 роз`яснено, що правила статті 225ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієїі з сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, наявність підстав для визнання заповіту недійсним залежить від встановлення доказів про факт, що ОСОБА_5 на час його укладення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не мог керувати ними, що і підтверджено висновками судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту від 05.01.2007 року є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, так як на час укладання оспорюваного заповіту заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.03.2014 року.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що рукописні записи у медичній амбулаторній картки на ім`я ОСОБА_5 , на підставі якої була проведена судово-психіатрична експертиза, не відповідають датам, так як, відповідно до висновку судово-технічної експертизи, виконання запису у вказану дату не виключається.

Суд, за наявності наявних доказів, вважає за можливе позовну заяву задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10- 13, 43, 49, 64, 76, 81-82, 89, 95, 105, 141, 209, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст.16, 225, 231, 1233, 1234, ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 05 січня 2007 року ОСОБА_5 , за реєстровим № 3-9, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду шляхом подання її до Київського районного суду м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Пучкова І. М.