Житомирський апеляційний суд
Справа №280/122/19 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №280/122/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2011 року №б/н у сумі 19 592,30 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала заяву від 10 березня 2011 року №б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, у зв`язку із чим станом на 29 листопада 2018 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 3 524,49 грн., процентів за користування кредитом у сумі 13 758,65 грн., пені у сумі 900 грн. і штрафу 500 грн. (фіксованої частини) та 909,16 грн. (процентної складової).

Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2011 року №б/н у сумі 3 524,49 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в частині незадоволених вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів щодо розмірів погоджених сторонами процентної ставки та неустойки, оскільки відповідач, підписавши анкету-заяву, висловила згоду про оформлення договору та отримання кредитної картки «Універсальна». Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено процентну ставку, пеню і штраф, також підписана позичальником. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні процентів за кредитом. Окрім того, при укладенні договору місячна процентна ставка була визначена на рівні 2,5%. Відмова у стягненні процентів наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Окрім того, необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена статтею 169 Кодексу європейського договірного права акта міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права. Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, суд порушив вимоги ст.ст.1046,1048 ЦК України. З урахуванням наявності у справі довідки, підписаної позичальником, зокрема, з розміром процентної ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Виходячи із принципу диспозитивності апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог банку, тобто в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3 524,57 грн.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що у анкеті-заяві позичальника від 10 березня 2011 року розмір процентної ставки не зазначено. У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Окрім того, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав встановлених статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявив.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 10 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір з шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).

У анкеті-заяві сторонами досягнуто згоди щодо кредитного ліміту в розмірі 1 500 грн. та відповідачем обрано опцію «платіжна картка кредитка «Універсальна».

Так, у анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також ОСОБА_1 була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій зазначені процентна ставка, пеня та штраф.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Отже, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» підписана ОСОБА_1 та є частиною кредитного договору (а.с.74).

Так, у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», на якій проставлена дата 10 березня 2011 року та міститься підпис ОСОБА_1 , визначено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% (а.с.74). У довідці визначені також пеня і штраф. Так, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня=пеня(1)+пеня(2), де пеня(1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів визначено у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Хоча в анкеті-заяві позичальника від 10 березня 2011 року, підписаною останньою, визначено кредитний ліміт у розмірі 1 500 грн., але відповідач кредитними коштами користувалася та не заперечувала проти збільшення банком у односторонньому порядку кредитного ліміту, а тому розрахунок заборгованості банком обґрунтовано обчислено з кредитного ліміту в розмірі 4 500 грн.

Із огляду на вищевикладене, банком доведено надання позичальнику грошових коштів у розмірі 4 500 грн. із процентною ставкою за користування коштами в розмірі 2,5% в місяць.

Однак, розрахунок заборгованості за кредитним договором банком безпідставно проведено за місячною процентною ставкою 2,3% (у період з 03 грудня 2013 року по 29 серпня 2014 року), 2,7% (у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року), 3,5% (у період з 01 квітня 2015 року по 29 листопада 2018 року), що не відповідає узгодженим сторонами кредитного договору умовам.

Із огляду на зазначене вище, колегія суддів доходить до висновку, що банком доведена заборгованість за кредитними зобов`язаннями у наступному розмірі: за процентами за користування кредитом у сумі 6 539,18 грн. (із урахуванням узгодженої сторонами процентної ставки) та за пенею в сумі 900 грн., а тому саме ці суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, а у стягненні решти процентів за користування кредитом належить відмовити за безпідставністю.

Хоча умови даного кредитного договору передбачають застосування штрафних санкцій при порушенні фінансової дисципліни, але позовні вимоги в частині штрафу не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством передбачена заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, про що існує правова позиція ВСУ, висловлена у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким вимоги про стягнення процентів за користування кредитом задовольняються частково у сумі 6 539 грн., пеня стягується у сумі 900 грн., а у задоволенні штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) та 909,16 грн. (процентної складової) відмовляється, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено на 55,96%, а відмовлено у задоволенні на 44,04%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2011 року №б/н, яка складається із процентів за користування кредитом у сумі 6 539 грн. 18 коп. та пені у сумі 900 грн.

У стягненні решти процентів за користування кредитом та штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 2 341 грн. 91 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.