Справа № 183/5608/18
№ 2/183/898/19
25 січня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сороки О.В.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 4 в будинку № 117 по вул. Привокзальна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він являється власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору дарування від 18 червня 2002 року, що був посвідчений державним нотаріусом Новомосковської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2733.
У вказаному будинку зареєстрованим значиться відповідач по справі ОСОБА_2, який являється хресником дружини позивача, однак останній більше 4 років не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі по утриманню квартири, будь-яких особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом не цікавиться, його місце проживання невідоме.
Між тим, проживаючи за іншою адресою, ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажає, в такий спосіб створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст. 391 ЦК України, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 4 в будинку № 117 по вул. Привокзальна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем його реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору дарування від 18 червня 2002 року посвідчений державним нотаріусом Новомосковської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2733 (а.с. 7-8).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно копії домової книги (а.с. 9-10), в зазначеній квартирі зареєстрованим значиться відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в розумінні вимог Житлового Кодексу України, не являється членом сім'ї власника, як на тому зазначав позивач у своєму позові, однак був зареєстрований в квартирі зі згоди її власника, тобто позивача.
Сема тому, суд вважає безпідставним посилання позивача на застосування норм права, визначених ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, які регулюють правовідносини між членами сім'ї.
Суду подано акт від 11 вересня 2018 року, складений головою квартального комітету № 19 ОСОБА_4 за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований, але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08 липня 2014 року (а.с. 11).
Між тим, у відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідача у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 4 в будинку № 117 по вул. Привокзальна в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 4 в будинку № 117 по вул. Привокзальна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.