Справа № 127/5872/14-ц
Провадження № 22-ц/801/2488/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О.С.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 рокуСправа № 127/5872/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі засідань № 2 Вінницького апеляційного суду справу № 127/5872/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

Позов мотивовано тим, що 28 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк», банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на суму 63 180,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних терміном до 27 листопада 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором, 28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року.

28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс») прийняло право вимоги, у тому числі за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор плюс» прийняло право вимоги, у тому числі за іпотечним договором від 28 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_1

28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, у тому числі за кредитним та іпотечним договорами від 28 листопада 2007 року, укладеними з ОСОБА_1

Унаслідок укладення зазначених договорів відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_1 28 листопада 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 21 березня 2014 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 60 364,00 долари США, що еквівалентно 610 231,75 грн, за відсотками у розмірі 35 718,33 доларів США, що еквівалентно 361 083,74 грн та пені у розмірі 128 233,89 грн, а всього 1 099 549, 38 грн.

Позивач зазначає, що 02 грудня 2013 року звертався до відповідачів із вимогами про сплату боргу та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, проте ці вимоги останніми не виконуються.

У зв?язку з цим ТОВ «Кредитні ініціативи» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, яка складає 1 099 549,38 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна; виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення боргу перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 0101/1107/71- 85 від 28 листопада 2007 року у розмірі 1 099 549 грн 38 коп., яка виникла станом на 21 березня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні підстави для їх задоволення, оскільки ОСОБА_1 , як позичальник та майновий поручитель, взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого утворилась заборгованість за договором, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Оскільки вимога банку від 02 грудня 2013 року про виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, з усіма мешканцями, ОСОБА_1 у місячний строк добровільно не виконана, а іпотечне майно придбане за рахунок кредитних коштів, тому відповідачі підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задоволена, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Верховного суду від 10 жовтня 2018 року постанову Апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року скасовано, праву передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задоволено частково. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року змінено, викладено резолютивну частину в новій редакції. Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. У рахунок погашення боргу перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 28 листопада 2007 року у розмірі 669 657, 50 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом і розмірі 60 364 доларів США, що еквівалентно 479 911, 91 грн; заборгованість за процентами у розмірі 12 588, 23 доларів США, що еквівалентно 100 080, 20 грн; заборгованість по пені у розмірі 89 665, 39 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайній ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_1 . Рішення про виселення є підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , - Грицаєнко О. П. задоволено. Постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов?язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2019 року справу призначено до розгляду на 05 грудня 2019 року о 09:20 год. з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Грицаєнко О. П. про участь у судовому засіданні, призначеному на 05 грудня 2019 року, в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 05 грудня 2019 року оголошено перерву до 19 грудня 2019 року.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Грицаєнко О. П. та представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Михніцького Г. Ю. про участь у судовому засіданні, призначеному на 19 грудня 2019 року, в режимі відеоконференції.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив підстави набуття позивачем права вимоги до відповідача, оскільки під час укладення договорів про передачу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами не було дотримано вимог частини 1 статті 203 ЦК України, а отже ці правочини в частині відступлення прав вимоги є недійсними на підставі частини 1 статті 215 ЦК України. Зазначає про відсутність предмету договору факторингу на момент укладення правочину.

Крім того, місцевим судом не перевірено підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в іпотечному договорі сторони погодили, що іпотекодержатель має право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки лише після направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов?язання та не задоволення таких вимог іпотекодавцем у не менш ніж тридцятиденний строк, проте у матеріалах справи відсутні відповідні повідомлення про вручення адресатам зазначених листів, а тому такі вимоги позивача є передчасними.

Судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, оскільки ухвалено заочне рішення за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв?язку з чим заявник була позбавлена можливості надавати свої пояснення, і у тому числі заявляти про сплив позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Пономаренко Д. Ю. указував на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, як підлягала застосуванню.

Також указував на необґрунтованість мотивів заявника, оскільки нею не надано доказів, що спростовують її заборгованість за кредитним договором, а правочини факторингу та відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року не визнані недійсними в судовому порядку, а отже є чинними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 28 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 63 180 доларів США зі сплатою 11,9 % річних терміном до 27 листопада 2037 року.

На забезпечення виконання зобов?язань за цим кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року.

За спільною згодою сторони оцінили предмет іпотеки у 354 510 грн, що за курсом Національного банку України на день укладення цього договору еквівалентно 70 200 доларів США.

Згідно з п. 10.3 іпотечного договору у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання та/або іпотекодавцем умов цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов`язання.

У пункті 11 іпотечного договору сторони погодили, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов?язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов?язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов?язанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов?язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

У разі порушення позичальником кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов?язання за кредитним договором та/або зобов?язань, передбачених іпотечним договором, у менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення , іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 12.3.1, 12.3.2 іпотечного договору).

Рішенням Ленінського районного суду від 28 лютого 2012 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 669 657, 50 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 60 364 долари США, що еквівалентно 479 911, 91 грн, заборгованість за процентами у розмірі 12 588, 23 доларів США, що еквівалентно 100 080, 20 грн, заборгованість по пені у розмірі 89 665, 39 грн.

Відповідно до довідки МКП ЖЕК № 14 від 23 серпня 2012 року у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , зареєстровані: з 2008 року ОСОБА_1 , 1976 року народження, донька - ОСОБА_3 , 1995 року народження, з 2010 року - син ОСОБА_2 , 2010 року народження (т. 1 а. с. 20).

28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило, а ТОВ «ФК «Вектор плюс» прийняло право вимоги, у тому числі за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор плюс» прийняло право вимоги, у тому числі за іпотечним договором від 28 листопада 2007 року, укладеним з ОСОБА_1

28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, у тому числі за кредитним та іпотечним договорами від 28 листопада 2007 року, укладеними з ОСОБА_1

Унаслідок укладення зазначених договорів відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_1 28 листопада 2007 року.

Відповідно до копії реєстру поштових відправлень, 02 грудня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу відповідачів направлялися повідомлення про заміну кредитора у зобов?язанні та вимоги про необхідність виконання кредитних зобов?язань і виселення протягом тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення (т. 1 а. с. 25-31).

Позивач указує на те, що ОСОБА_1 , як позичальник та майновий поручитель, взяті на себе зобов?язання не виконувала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 21 березня 2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 60 364 долари США, що еквівалентно 610 231, 75 грн, за відсотками у розмірі 35 718, 33 доларів США, що еквівалентно 361 083,74 грн, та пені у розмірі 128 233, 89 грн, а всього 1 099 549, 38 грн., про що свідчить наданий розрахунок.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Між сторонами виникли зобов?язальні правовідносини щодо повернення коштів, отриманих у позику, та відповідальності позичальника за неналежне виконання зобов`язань. які регулюються нормами глави 71 ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише при визначенні дійсної заборгованості за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем надано розрахунок заборгованості позичальника, з якого слідує, що станом на 21 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 1 099 549, 38 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 60 364 доларів США, що еквівалентно 610 234, 75 грн; заборгованості по відсотках у розмірі 35 718, 33 доларів США, що еквівалентно 361 083, 74 грн, пені в розмірі 128 233, 89 грн.

З матеріалів справи слідує, що заочним рішенням Ленінського районного суду від 28 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 669 657, 50 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 60 364 долари США, що еквівалентно 479 911, 91 грн, заборгованість за процентами у розмірі 12 588, 23 доларів США, що еквівалентно 100 080, 20 грн, заборгованість по пені у розмірі 89 665, 39 грн (т. 1 а. с. 113-115).

Отже, пред`явлення банком наведеного вище позову свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Тому у справі, що переглядається, відсутні правові підстави для нарахування передбачених кредитним договором процентів та пені після дострокової вимоги і ухваленого судового рішення й до закінчення строку дії кредитного договору, з огляду на наявність рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 лютого 2012 року про задоволення вимог кредитора за кредитним договором до ОСОБА_1 , як боржника.

Отже, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 669 657, 50 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 60 364 долари США, що еквівалентно 479 911, 91 грн, заборгованість за процентами у розмірі 12 588, 23 доларів США, що еквівалентно 100 080, 20 грн, заборгованість по пені у розмірі 89 665, 39 грн є обґрунтованими.

В іншій частині позов є необґрунтованим, оскільки позивач, зазначаючи розмір заборгованості відповідача, не звернув уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється в даному випадку після реалізації банком права звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1674цс17.

За приписами частини 1 статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У заяві від 07 серпня 2017 року про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року ОСОБА_1 указувала на те, що вона не була належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, про існування рішення суду їй стало відомо лише на стадії виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 повторно указала на те, що не була належно повідомленою про час і місце судового розгляду справи, а тому не змогла реалізувати право на подання доказів та заперечень.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового розгляду у місцевому суді.

Отже суд вважає, що рішеннями суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Той факт, що відповідач, яка не була належним чином повідомленою судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у письмових поясненнях від 10 січня 2019 року, поданих до апеляційного суду, просила про застосування позовної давності (т. 3 а. с. 33-44, 189-191).

Також ОСОБА_1 просила про застосування наслідків спливу строку позовної давності і у заяві, поданій до апеляційного суду 15 лютого 2019 року (т. 3 а. с. 192-196).

Як встановлено із заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 лютого 2012 року, ухваленого за наслідками розгляду цивільної справи № 2-3261/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, 09 лютого 2010 року банк направив ОСОБА_1 повідомлення - вимогу № 085-юр від 05 лютого 2010 року про зміну умов кредитного договору.

Відповідач у своїх письмових поясненнях підтвердила отримання нею такого повідомлення, змістом якого була вимога про усунення протягом тридцяти днів з дня отримання листа порушення по виконанню зобов?язань за кредитним договором та сплати заборгованості в повному обсязі.

Тобто, банком змінено строк виконання зобов?язань за договором в повному обсязі.

Отже, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв?язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі з березня 2010 року.

З позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише у березні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що є підставою для відмови в позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, чого місцевим судом перевірено не було та не враховано при ухваленні заочного рішення.

Сплив позовної давності є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований.

Тому у задоволенні позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити у зв?язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку. Встановленому законом. Пр цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав. Передбачених законом, ухвалює рішення про виседення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

У справі, що переглядається, вимоги позивача про виселення є необґрунтовани з огляду на те, що з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся з пропуском строку позовної давності, а тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити у з зв?язку з його безпідставністю.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом не перевірено підстави набуття позивачем права вимоги до відповідачів, оскільки питання щодо дійсності правочинів по відступленню права вимоги за кредитним та іпотечним договорами не є предметом даного позову. На час розгляду справи указані правочини є чинними та у встановленому законом порядку не оспорені.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року звільнено ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, стягненню з позивача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 4 287, 36 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в дохід держави 4 287, 36 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький