Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7765/15-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір.В.М.
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/7765/15-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року, яке ухвалено суддею Снігір В.М. в м. Коростені

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

20 квітня 2017 року банк подав уточнену позовну заяву до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов укладеного 21 березня 2007 року кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 71 597 грн. 13 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 21 березня 2022 року. У той же день у забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У порушення умов указаного кредитного договору, зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 квітня 2017 року становила 47 272 грн 75 коп.

Ураховуючи те, що після смерті позичальника спадкоємцями є ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , банк просив у рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та виселити відповідачів із вказаної квартири.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Банк подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішенняпо суті позовних вимог. При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вважав, що внаслідок отримання Банком страхового відшкодування залишкова заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, що не відповідає дійсності.

Крім того, суд не дав належної оцінки обставинам підвищення відсоткової ставки. У даному випадку мало місце прийняття позичальником пропозиції про зміну умов договору, оскільки після підняття відсоткової ставки, ОСОБА_2 протягом тривалого часу здійснював погашення кредиту за новою процентною ставкою та на протязі 2009-2013 років взагалі не мав простроченої заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, проте доказів на підтвердження даної обставини суду не надав.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ZRFWGK00000103, за яким останній отримав кредит у розмірі 71597 грн. 13 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21.03.2022 року. У той же день в забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки №ZRFWGK00000103, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області від 28.11.2016 року, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 та неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. При цьому зазначено, що батьки померлого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини (а.с.105 т.1).

Як слідує із наданого позивачем розрахунку заборгованість по кредиту на момент смерті позичальника становила 108272 грн. 75 коп.

З урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 61000 грн., залишок заборгованості перед банком становить 47272 грн. 75 коп., яка складається із 25244 грн. 04 коп. заборгованості за кредитом та 22028 грн. 71 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач нараховував відсотки після смерті позичальника, збільшивши при цьому розмір процентної ставки по кредиту в односторонньому порядку з 14,04 % до 25,5 % річних без належного повідомлення боржника ОСОБА_2 . Крім того, внаслідок отримання банком страхового відшкодування залишкова заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом під час розгляду справи було встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від імені відповідача предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону.

При цьому, сторони в іпотечному договорі погодили іпотечне застереження, а саме визначили обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем; звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі (пункт 29 договору іпотеки).

Тобто, сторони у пункті 29 договору іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, про який просить суд позивач.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статті 38 Закону, є неналежним способом захисту (Постанова Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, оскільки сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі (позасудовий спосіб захисту), а тому підстави для задоволення позову та ухвалення у справі рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від імені відповідача предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі ст. 38 Закону відсутні.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Судді