Справа № 352/1457/18
Провадження № 22-ц/4808/1575/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», ТзОВ «Новекс Дім» про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Бабій О.М. 15 жовтня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

24.07.2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», ТзОВ «Новекс Дім» про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень.

Позов мотивовано тим, що 30.05.2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ТзОВ «Новекс Дім» укладено кредитний договір №97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 2 300 000 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 29.05.2012 року. Згідно додаткового договору №10 від 30.09.2008 року ліміт кредитування встановлено в розмірі 7 935 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 02.12.2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 04.11.2008 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладений іпотечний договір №97/Zквіп-08, згідно умов якого в іпотеку ТзОВ «Укрпромбанк» було передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершене, право власності на яке виникне в майбутньому, а саме будинок АДРЕСА_1 блоку «Е», тип будинку «Стандарт», який знаходиться в урочищі «Чобіт» с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області.

12.03.2011 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок погашення заборгованості, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передано права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами згідно з додатком №1 до договору, в тому числі і за кредитним договором №97/КВ-07 від 30.05.2007 року.

08.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1, відповідно до якого права вимоги перейшли до ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», яке 28.11.2014 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1-14 відчужило права вимоги ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар»; визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення»; зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальників за кредитним договором, що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 28.11.2014 року за договором купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року.

Посилаючись на те, що на даний час права ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя за іпотечним договором від 04.11.2008 року в повному обсязі не відновлені, позивач просив застосувати до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року та договору купівлі-продажу №1-14 від 28.11.2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором №97/КВ-07 від 30.05.2007 року та визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за іпотечним договором від 04.11.2008 року, а також внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, а саме: нерухоме майно, будівництво якого не завершено, майнові права на будинок АДРЕСА_1 блоку «Е» «Стандарт» малоповерхового житлового комплексу «Західний» в урочищі «Чобіт» с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, який виник на підставі іпотечного договору від 04.11.2008 року, шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_3 , боржником ТзОВ «Новекс Дім», розмір основного зобов`язання 7 935 000 доларів США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», ТзОВ «Новекс Дім» про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року встановлено недійсність договорів купівлі-продажу прав вимоги від 08.10.2014 року та від 28.11.2014 року, а тому позивач набув право застосування наслідків недійсності правочинів. Проте, позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачем ОСОБА_3 , останній є стороною договору іпотеки, однак не є стороною договорів, які судом визнано недійсними, а тому позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав іпотекодержателя, на захист яких він звернувся в суд з такими позовними вимогами.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд залишив поза увагою те, що позов ПАТ «Дельта Банк», крім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить також вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором, іпотекодержателем) за кредитним договором №97/КВ-07 від 30.05.2007 року та іпотечним договором №97/Zквіп-08 від 04.11.2008 року, укладеним з ОСОБА_3 , тобто іншою стороною (іпотекодавцем), яким є саме відповідач ОСОБА_3 .

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено право заявити вимогу про застосування наслідків недійсності правочину як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Така вимога може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ПАТ «Дельта Банк» заявило вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, як самостійну, після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення про недійсність правочину. Таке рішення прийнято позивачем у зв`язку з невизнанням відповідачем прав ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя за договором іпотеки №97/Zквіп-08, укладеним 04.11.2008 року з ОСОБА_3 .

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Отже, позивач має всі підстави для звернення до реєстратора із заявою про визнання ПАТ «Дельта Банк» іпотекодержателем за іпотечним договором від 04.11.2008 року. Оскільки наразі відмови у проведенні запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, немає, то підстави для вирішення даного питання в судовому порядку відсутні.

Просив залишити апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників апелянта та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.05.2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ТзОВ «Новекс Дім» укладено кредитний договір №97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, згідно умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 2 300 000 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 29.05.2012 року (а.с. 14-16 в т. 1).

30.09.2008 року між сторонами укладено додатковий договір №10 до кредитного договору №97/КВ-07 від 30.05.2007 року, відповідно до якого ліміт кредитування встановлено в розмірі 7 935 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 02.12.2008 року (а.с. 17 в т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 04.11.2008 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №97/Zквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І.І. та зареєстрований в реєстрі за №4026, згідно умов якого в іпотеку ТзОВ «Укрпромбанк» передано майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне в майбутньому, а саме: будинок АДРЕСА_1 блоку « АДРЕСА_2 », АДРЕСА_3 « АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 » с. Угринів Тисменицького АДРЕСА_6 -Франківської області (а.с. 18-19 в т. 1).

12.03.2011 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок погашення заборгованості, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передано права вимоги (змінено кредитора у зобов`язанні) за кредитними та забезпечувальними договорами згідно з додатком №1 до договору, в тому числі і за кредитним договором №97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 30.05.2007 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та ТзОВ «Новекс Дім» з усіма змінами та доповненнями до нього (а.с. 20-23 в т. 1).

08.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги №1, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» продало (відступило) права вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар».

28.11.2014 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1-14, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» продало, а ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» придбало права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №97/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 30.05.2007 року, укладеним між ТзОВ «Укрпромбанк» та ТзОВ «Новекс Дім» з усіма змінами та доповненнями до нього.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2018 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі за №1196, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар»; визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі за №1301, що укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення»; зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальників за кредитним договором, що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 28.11.2014 року за договором купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1301 (а.с. 28-37 в т. 1).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України, відповідно до ч.ч. 1-5 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно позовної заяви позивач звернувся в суд за захистом свого права з вимогою застосувати наслідки недійсності правочинів, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року у справі №910/13169/16 та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Встановлено, що сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року були ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», а сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року були ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Нові енергозберігаючі системи опалення».

Водночас, відповідач ОСОБА_3 є стороною (іпотекодавцем) за іпотечним договором №97/Zквіп-08 від 04.11.2008 року, предметом якого є майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне в майбутньому, а саме: будинок АДРЕСА_1 блоку « АДРЕСА_2 », АДРЕСА_7 будинку «Стандарт», АДРЕСА_8 урочищі АДРЕСА_5 » с. Угринів Тисменицького району АДРЕСА_6 -Франківської області, де іншою стороною (іпотекодержателем) виступає ТзОВ «Укрпромбанк».

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише щодо сторін такого правочину, тобто за умовами недійсного правочину договору купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року зобов`язано ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», як сторону недійсного договору, повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання.

Так само за умовами договору купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», як сторону недійсного договору, повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач ОСОБА_3 не визнає ПАТ «Дельта Банк» іпотекодержателем або оспорює його права за іпотечним договором №97/Zквіп-08 від 04.11.2008 року.

Наведеним спростовуються доводи апелянта, що суд залишив поза увагою те, що позов ПАТ «Дельта Банк», крім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить також вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором, іпотекодержателем) за кредитним договором №97/КВ-07 від 30.05.2007 року та іпотечним договором №97/Zквіп-08 від 04.11.2008 року, укладеним з ОСОБА_3 , тобто іншою стороною (іпотекодавцем), яким є саме відповідач ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 не був стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», а також не був стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №1-14 від 28.11.2014 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», які рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року визнано недійсними, та наслідки недійсності яких просить застосувати позивач, то, відповідно, ОСОБА_3 не може вважатися належним відповідачем у справі, оскільки вимоги на виконання недійсного правочину за правилами реституції можуть бути пред`явлені тільки стороні недійсного правочину.

Щодо посилання апелянта на роз`яснення в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», то, як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд першої інстанції, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, посилався, крім норм матеріального права, які підлягають застосуванню, на вказані роз`яснення Верховного Суду України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачем ОСОБА_3 , останній є стороною договору іпотеки, однак не є стороною договорів, які судом визнано недійсними, а тому позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав іпотекодержателя, на захист яких він звернувся в суд з даним позовом.

Крім того, позивачем не визначено відповідачів за вимогами про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 04.11.2008 року, шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_3 , боржником ТзОВ «Новекс Дім», розмір основного зобов`язання 7 935 000 доларів США, тоді як ОСОБА_3 не є належним відповідачем за такими вимогами.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року