Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 541/1795/15-ц

провадження № 61-32210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області, приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля»,

треті особи: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Полтавській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом довідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області, публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» (далі -

ПАТ «Краснодонвугілля») про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 січня 1982 року по 18 квітня

2007 року він працював на шахті «Суходільська-Східна» (теперішня назва - відокремлений структурний підрозділ «Шахтоуправління «Сузодільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля») на різних посадах: гірничого майстра, помічника начальника дільниці, старшим гірничим майстрои, заступником начальника дільниці, виконуючим обов`язки начальника дільниці. За час роботи на шахті він отримав професійне захворювання - пильовий бронхіт, внаслідок чого втрачено працездатність, що підтверджується висновками медико-соціальної експертизи (далі - МСЕК).

Згідно з наказом директора шахти «Суходільська-Східна» виробничого об`єднання «Краснодонвугілля» від 11 липня 1994 року № 391 у зв`язку з частковою втрато професійної працездатності призначені та виплачуються щомісячні страхові виплати з 07 червня 1994 року у розмірі 20 % щомісячно у сумі 998 717 крб.

З 07 червня 1994 року по 01 квітня 2001 року (до утворення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і виробництві та захворювань) підприємством неодноразово проводилося фактичне підвищення тарифних ставок (окладів) у відповідні періоди, на підставі загальнодержавних та галузевих нормативно-правових актів, а саме: у жовтні 1994 року, лютому 1995 року, березні 1995 року, жовтні 1996 року, листопаді 1999 року. Після проведення перерахунку розмір відшкодування втраченого заробітку складав 205 грн. Підприємством не проводилися належним чином перерахунки розміру щомісячних страхових виплат відповідно до вимог абзацу п`ятого пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної ним працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (далі - Правила) із змінами від 18 липня 1994 року, за якими перерахування розміру відшкодування шкоди проводиться в разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Вважав, що внаслідок цього підприємством не було доплачено йому страхові виплати за період з 07 червня 1994 року по 30 квітня 2001 року на загальну суму 12 302 грн 65 коп.

Крім того, зазначав, що станом на 01 квітня 2001 року розмір щомісячних страхових виплат повинен був складати 424 грн 13 коп., який і повинно було передати підприємство до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області у серпні 2001 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Фактично підприємством у серпні 2001 року було передано до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області розмір щомісячних страхових виплат у сумі 205 грн із середньомісячного заробітку 1 025 грн, що підтверджується постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 серпня 2001 року № 5570, замість правильного розміру 424 грн 13 коп. із середньомісячного заробітку 2 120 грн 65 коп., що стало причиною невірного нарахування відділенням соціальних виплат відповідно до вимог статей 29, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

У зв`язку з цим йому відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області сплачуються щомісячні страхові суми, які не відповідають дійсному розміру втраченого ним заробітку. Вважав, що недоплачена відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області сума страхових виплат за період з 27 серпня 2001 року по 30 червня 2014 року становить

108 235 грн 80 коп.

Оскільки порушені його права на отримання страхового відшкодування у зв`язку з частковою втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, ОСОБА_1 просив зобов`язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Краснодоні Луганської області визначити йому розмір щомісячних страхових сум з 01 липня 2014 року у сумі 3 416 грн 61 коп. і сплачувати з 01 липня 2014 року щомісячні страхові виплати у сумі 3 416 грн 61 коп. з подальшим перерахуванням цієї суми у випадку підвищення в порядку, встановленому законодавством України; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

у м. Краснодоні Луганської області на його користь заборгованість з щомісячних страхових виплат з 27 серпня 2001 року по 30 червня 2014 року станом на 01 квітня 2001 року у сумі 108 235 грн 80 коп., а також стягнути з

ПАТ «Краснодонвугілля» на його користь заборгованість з щомісячних страхових виплат з 07 червня 1994 року по 30 березня 2001 року у сумі

11 272 грн 18 коп.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2016 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня

2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 22 травня 2017 року у складі судді Сидоренка Ю. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи копії особових рахунків про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 з червня

1994 року по грудень 2001 року суд дійшов висновку, що з жовтня 1994 року

ПАТ «Краснодонвугілля», незважаючи на фактичне зростання посадового окладу позивача у 2,41 рази (з 932 888 крб до 2 244 000 крб), не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди, а в наступні місяці хоч і сплачувало збільшений розмір відшкодування, але в меншому розмірі, ніж

2 406 907,97 крб, тобто у розмірі, що не був пропорційним зростанню посадового окладу позивача, внаслідок чого виникла та накопичувалась заборгованість по виплаті сум відшкодування шкоди. В подальшому, такі ж самі порушення були допущені вказаним відповідачем при підвищенні окладу позивача у березні 1995 року, вересні 1995 року, жовтні 1996 року, листопаді 1999 року, а також невірний розмір відшкодування застосовувався при перерахунку суми відшкодування в зв`язку зі зміною ступеню втрати професійної працездатності у листопаді 1998 року та листопаді 2000 року.

Проте суд першої інстанції, виходячи із доводів позивача, що останній невірний перерахунок розміру відшкодування втраченого позивачем заробітку, внаслідок якого його розмір визначений у 205 грн, який був переданий відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області був зроблений в листопаді 2000 року, дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском трирочної позовної давності.

Оскільки відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області було продовжено позивачу виплату щомісячного відшкодування шкоди на підставі наданої роботодавцем довідки про розмір втраченого заробітку, то воно не несе відповідальності за невірно вказаний роботодавцем розмір відшкодування шкоди у згаданій довідці, а дані виплати (у разі встановлення неправильного визначення середньомісячного заробітку для визначення розміру відшкодування шкоди та неналежного перерахування роботодавцем відшкодування шкоди) підлягали б стягненню за час, що не перевищує трьох років з дати звернення до суду (за наявності поновлення строку позовної давності судом). Тому в цьому випадку, як зазначив суд, підстави для стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області на користь позивача недоплачених страхових сум відсутні.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначення ОСОБА_1 розміру щомісячних страхових сум в сумі

3 416,61 грн і їх сплати з 01 липня 2014 року з подальшими перерахунками згідно законодавства, місцевий суд виходив з того, що такі вимоги є передчасними, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до цього відповідача з вимогою про призначення страхової виплати у вказаному розмірі і у такій йому було відмовлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 07 червня 1994 року по 30 березня 2001 року у сумі 11 272 грн 18 коп.

У позові ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначення ОСОБА_1 розміру щомісячних страхових сум у розмірі

3 416 грн 61 коп. і їх сплати з 01 липня 2014 року з подальшими перерахунками згідно законодавства та стягнення з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у

м. Краснодоні Луганської області на користь ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 27 серпня 2001 року по 30 червня

2014 року у сумі 108 235 грн 80 коп. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 % було встановлено з листопада 2000 року, але сам факт встановлення указаного ступеню мав місце лише в березні 2001 року, а отже перебіг позовної давності не міг розпочатися раніше дати огляду, а саме 20 березня 2001 року.Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 20 березня 2001 року, а не в листопаді 2000 року, як помилково вважав суд першої інстанції, і відповідно право на звернення до суду зберігалося до 20 березня 2004 року, тобто вже після вступу в силу нового ЦК України, а згідно правил пункту 6 його Прикінцевих та Перехідних положень до цих правовідносин слід застосовувати положення пунктів 3, 5 частини першої статті 268 ЦК України, які визначають, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом, і судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ «Краснодонвугілля» всупереч вимогам законодавства та зважаючи на фактичне зростання посадового окладу, не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в цій частині та стягнення з ПАТ «Краснодонвугілля» заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 07 червня 1994 року по 30 березня 2001 року у розмірі 11 272 грн 18 коп. (в межах заявлених вимог).

За доведеності недонарахування ПАТ «Краснодонвугілля» щомісячних страхових виплат, колегія суддів вважала вмотивованими й позовні вимоги ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області, яке на підставі наданої роботодавцем невірної довідки про розмір втраченого заробітку, здійснювало виплату щомісячного відшкодування шкоди не в повному розмірі.

У відповідності до Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за

№ 6/26451, 01 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області із заявою про продовження призначених страхових виплат та за рішенням останнього позивачу продовжено такі виплати.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області не є відповідачем у справі, а залучене до участі у справі третьою особою.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення задоволено. Роз`яснено рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року в частині визначення розміру щомісячних страхових виплат на 01 квітня 2001 року, вказано, що станом на 01 квітня 2001 року розрахункова сума щомісячних страхових виплат 20 % середньої заробітної плати ОСОБА_1 становила 424, 13 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для залучення відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Миргороді та Миргородському районі відповідачем у справі, оскільки жодних прав позивача вони не порушували та їх вини у невірному нарахуванні та виплаті соціальних виплат не має.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року клопотання управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про заміну сторони у справі правонаступником задоволено. Замінено третю особу ? відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Миргородському районі Полтавської області правонаступником ? управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області,

ПАТ «Краснодонвугілля», треті особи: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 01 січня 1982 року по 18 квітня 2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна» (нинішня назва - відокремлений структурний підрозділ «Шахтоуправління «Сузодільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля») на різних посадах: гірничого майстра, помічника начальника дільниці, старшим гірничим майстром, заступником начальника дільниці, виконуючим обов`язки начальника дільниці.

У період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку був призначений 30 вересня 1986 року відповідно до наказу № 348/к за результатами огляду МСЕК 04 липня 1994 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 %

з 07 червня 1994 року по 07 червня 1996 року у зв`язку з професійним захворюванням пильовий бронхіт, який у подальшому підтверджувався висновком МСЕК від 20 березня 2001 року та встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 20 % з 01 листопада 2000 року безстроково.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 01 травня 1995 року відповідно до наказу від 30 квітня 1995 року № 55/к він був призначений на посаду виконуючого обов`язки начальника дільниці на підземних роботах.

Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об`єднання «Краснодонвугілля» від 11 липня 1994 року № 391, у зв`язку з частковою втратою професійної працездатності, ОСОБА_1 були призначені та виплачувалися з 07 червня 1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20 % в сумі 998 717 крб. (а. с. 33, т. 1).

Згідно із копіями особових рахунків про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 з червня 1994 року по грудень 2001 року, з жовтня 1994 року

ПАТ «Краснодонвугілля», не зважаючи на фактичне зростання посадового окладу ОСОБА_1 у 2,41 рази (з 932 888 крб до 2 244 000 крб), не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди (з 998 717 крб до 2 406 907,97 крб), а в наступні місяці хоч і сплачувало збільшений розмір відшкодування, але в меншому розмірі, ніж 2 406 907,97 крб, тобто у розмірі, що не був пропорційним зростанню посадового окладу позивача, внаслідок чого виникла та накопичувалась заборгованість по виплаті сум відшкодування шкоди (а. с. 56, 58-81, т.1, а. с. 29-31, т. 2).

Також невірний розмір відшкодування застосовувався при перерахунку суми відшкодування в зв`язку зі зміною ступеню втрати професійної працездатності у березні 1995 року, вересні 1995 року, жовтні 1996 року, листопаді 1998, 1999, 2000 років (а. с. 60, 62, 66, 70, 80, 83, т. 1).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р м. Краснодон включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження.

Станом на 01 грудня 2015 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області не виконало накази про переміщення фонду з території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, що об`єктивно підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, місце розташування відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на професійних захворювань України у м. Краснодоні Луганської області, м. Краснодон

вул. Красних шахтарів, 18, тобто на тимчасово окупованій території, що унеможливлює безпечний доступ до бухгалтерської та архівної документації (а. с. 187).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

На час виникнення спірних правовідносин питання відшкодування шкоди, завданої працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, були врегульовані Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, із наступними змінами. Обов`язок по відшкодуванню такої шкоди було покладено на власника підприємства, установи, організації, з якими потерпілий працівник перебував у трудових відносинах.

Відповідно до пункту 28 вказаних Правил (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1994 року № 492) перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім`ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок /окладів/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Згідно зі змінами, внесеними до вказаного пункту постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року № 1100 це перерахування повинне було здійснюватися у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Пунктом 3 постанови Кабінету міністрів України від 20 жовтня 1994 року

№ 720 «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах і організаціях», яка набрала чинності з 01 жовтня 1994 року, зобов`язано підприємства, установи і організації провести перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, одночасно з переглядом тарифних ставок і посадових окладів на величину їх фактичного підвищення.

Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселились з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України

від 05 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня

2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Національний банк України (далі - НБУ) постановою від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запровадив надзвичайний режим роботи банківської системи.

Постановою від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» НБУ зобов`язав банки України, небанківські установи та національного оператора поштового зв`язку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року

№ 1085-р м. Краснодон включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області видано наказ

№ 506 від 19 листопада 2014 року «Про виконання наказу виконавчої дирекції Фонду від 17 листопада 2014 року № 882 «Про роботу робочих органів виконавчої дирекції Фонду в Луганській області» та наказ управління № 514 від 26 листопада 2014 року «Про переїзд робочих органів Фонду в містах та районах Луганської області», якими відділення виконавчої дирекції Фонду, які знаходяться на території на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження було зобов`язано переміститись на територію, підконтрольну Українській владі та вжити усіх необхідних заходів, пов`язаних з таким переміщенням, у строк до 01 грудня 2014 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07 листопада 2014 року № 595 у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451.

У пункті 1 розділу III цього Порядку зазначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом, і судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ «Краснодонвугілля» всупереч вимогам законодавства та зважаючи на фактичне зростання посадового окладу, не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог в цій частині та стягнення з ПАТ «Краснодонвугілля» заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 07 червня 1994 року по 30 березня 2001 року у розмірі 11 272 грн 18 коп. (в межах заявлених вимог).

Судами враховано, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні Луганської області не було переміщено на контрольовану територію. У відповідності до Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб встановлено постановою правління Фонду

від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451, 01 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області із заявою про продовження призначених страхових виплат та за рішенням останнього позивачу продовжено такі виплати. Однак відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області не було залучено відповідачем, а залучене до участі у справі третьою особою.

Доводи касаційної скарги про відсутність необхідності залучення до участі у справі відповідачем відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області спростовуються пунктом 1 розділу ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб встановлено постановою правління Фонду

від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451 відповідно до якого мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування).

Інші доводи касаційної скарги висновків суджу апеляційної інстанції не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович