ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9766/19 Справа № 212/6711/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " (надалі- ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" ) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворіла на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 05.01.2012 року їй первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача постійно турбує задишка, сухий кашель, біль в грудній клітці, головний біль, біль у суглобах, загальна слабкість. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 62 595 грн., яку просила стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 15000 грн., без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Стягнуто на користь держави витрати судового збору по 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представника позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в його трудовий книжці ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 18.09.1978 року по 21.01.1998 року, машиністом конвеєра на ДСФ ш. « Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат ».

Відповідно до висновку МСЕК від 05.01.2012 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково. (а.с.5-6)

Актом розслідування професійного захворювання №11 від 18.11.2011 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 , тривалий стаж роботи продовж 19р 4 міс. в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (а.с.7-9).

Відповідно до п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», які не виконували вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення здорових та безпечних умов праці на робочому місці позивача.(а.с.9).

Згідно Акту про відмову працедавця підписати акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.11.2011 року член комісії по розслідуванню хронічного професійного захворювання заступник директора шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_2 відмовився підписувати акт розслідування хронічного професійного захворювання №11 від 18.11.2011 року мотивуючи свою відмову тим, що не погоджується з п. 19 вищевказаного акту, оскільки умови праці в яких працювала ОСОБА_1 не створювалися керівництвом ш.«Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. (а.с.10).

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, вона тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання (а. с. 14-32).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим, проте не може повністю погодитися із визначеним судом розміром компенсації шкоди.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п.17 акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 18 листопада 2011 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 зазначено роботу позивача впродовж 19 років 4 міс, в умовах запиленості повітря робочої зони,яка перевищувала ГДК (а.с. 16).

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком» допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність постійно наявна задишка, кашель, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є дещо заниженим, визначений без повного урахування роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи представника позивача, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого нею професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів більше 19 років, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі вперше 15%, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 15000 грн. до 40000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат "на користь ОСОБА_1 збільшивши його з 15000 грн. до 40000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: