Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 686/24958/18

провадження № 61-10799св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, Хмельницька міська рада,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, Хмельницької міської ради, з участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання недійсними розпоряджень, скасування державного акту, визнання безпідставною відмови від погодження меж землекористування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб: Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, Хмельницької міської ради, про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом витребування її з незаконного володіння знесенням спорудженого паркану за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звертаючись в суд з позовом, зазначала, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 07 квітня 1997 року їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на території Хмельницької міської ради, з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Межові знаки по периметру ділянки у вигляді паркану встановлено в 1997 році. Зазначає, що на даній земельній ділянці нею побудований будинок, де вона проживає з сім`єю з 2008 року.

За її заявою ТОВ «Бюро судових будземекспертиз» виготовило технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з визначенням координат поворотних точок об`єкта державного земельного кадастру.

Проте згідно рішення державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до державного земельного кадастру в зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини та повідомлено, що земельна ділянка, яку передбачається зареєструвати, перетинається з ділянкою з іншим кадастровим номером, рекомендовано уточнити координати поворотних точок меж земельних ділянок, їх місце розташування та повторно подати документи на державну реєстрацію.

На підставі адвокатських запитів стало відомо, що ОСОБА_2 оформив в квітні 2005 року приватизацію земельної ділянки, до якої включено по точках координат та даних державної кадастрової карти України частину земельної ділянки позивача, хоча фактично дана земельна ділянка згідно межових знаків у вигляді паркану по площі 0,10 га по конфігурації відповідає земельній ділянці, відображеній у правовстановлюючому документі - державному акті про право власності на землю позивача. Вказано, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється підписати в технічній документації акт погодження меж, так як площа його земельної ділянки складає менше 0,10 га по фактичних межових знаках, які встановлені з 1997 року.

У зв`язку з цим, позивач просила суд визнати недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 180/05р від 11 квітня 2005 року в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в житловому масиві « Обрій » на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на АДРЕСА_4 ; визнати недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 315/05-р від 11 квітня 2005 року про внесення змін до пункту 1 розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 180/05р від 15 березня 2005 року; скасувати державний акт на право приватної власності на землю, кадастровий номер НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га на АДРЕСА_5 , житловий масив «Обрій», на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в даний час АДРЕСА_5 ; визнати безпідставною відмову від погодження меж суміжної ділянки ОСОБА_2 в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 не погоджуючись із поданим ОСОБА_1 позовом, звернувся в суд із зустрічним позовом, у якому вважає, що первісний позов ОСОБА_1 незаконний та безпідставний. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що позивач у заявленому позові не зазначила, яким чином він порушує належне їй право на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Вказує на те, що вищезгадану земельну ділянку йому було передано у власність рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради за № 907 від 25 квітня 1996 року та визначено місце її розташування по АДРЕСА_5 .

У зустрічному позові ОСОБА_2 просив винести рішення про усунення перешкод в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5 , кадастровий номер НОМЕР_2 , витребувавши з незаконного володіння ОСОБА_1 частину вказаної земельної ділянки площею 0,0087 га шляхом знесення спорудженого позивачем паркану.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), витребувавши з незаконного володіння ОСОБА_1 частину вказаної земельної ділянки площею 0,0087 га шляхом знесення спорудженого паркану, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 23 грудня 2016 року, та знято арешт із земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2 ) площею 0,10 га, що знаходиться на АДРЕСА_5 , належної на праві власності ОСОБА_2 .

Рішення мотивоване тим, що не підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав на отримання земельних ділянок у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування. Висновком експерта підтверджено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити, а первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 686/24958/18 і витребувано її із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою від 29 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень задоволено.

На підставі ухвали Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не правильно застосували положення статей 152, 198 ЗК України та порушили вимоги статей 89, 110 ЦПК України.

В касаційній скарзі зазначається, що в акті погодження меж суміжних землевласників відсутній підпис біля прізвища ОСОБА_1 та відсутня дата складання цього акту. Межі не виносились на місцевості і не погоджувались.

Судом першої інстанції та апеляційним судом при вирішенні справи не дотримано баланс інтересів сторін спору, не правильно застосовано норми матеріального права, належно не оцінені докази по справі, а також безпідставно не застосовані наслідки спливу строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи

У липні 2019 року ОСОБА_2 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 рокузалишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначає яким саме чином і які саме положення норм цивільного та земельного законодавства порушують оскаржені в касаційному порядку судові рішення, жодних об`єктивних доказів на спростування правомірності висновків оскаржених судових рішень скаржник не навела, про порушення свого права землекористування ОСОБА_2 зміг довідатися лише із змісту позовної заяви ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 25 квітня 1996 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів за № 907 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 1000 кв. м по АДРЕСА_5 та дозволено будівництво жилого будинку.

27 березня 1997 року ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради за № 1493 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га на території Хмельницької міської ради по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку та видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 07 квітня 1997 року.

Згідно опису суміжних меж землекористування, відповідно до означеного державного акту на право приватної власності на землю, в точках від Г до А розташоване землеволодіння ОСОБА_2 . Згідно пояснень ОСОБА_1 при виготовленні технічної документації вона з ОСОБА_2 меж суміжного землекористування не погоджувала.

04 квітня 2002 року ОСОБА_1 змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 було розроблено ліцензованою землевпорядною організацією проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходилась у його користуванні, та передачі її у власність. При цьому ОСОБА_2 меж суміжного землекористування із землекористувачами та власниками не погоджував, чого не заперечував у судовому засіданні.

11 березня 2005 року розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації за № 180/05-р ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_4 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району у власність.

03 червня 2005 року на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_5 , який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 04, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована на території Грузевицької сільської ради у житловому масиві «Обрій». Згідно національної кадастрової системи означеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_6 .

З наданої інформації Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 грудня 2016 року за № 29-28-99.10-11038/0/15-16 вбачається, що земельна ділянка з таким кадастровим номером зареєстрована у Єдиному державному реєстрі речових прав 01 липня 2005 року.

21 липня 2016 року для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці позивач звернулась з заявою до ТОВ «Бюро судових будземекспертиз» про виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з визначенням координат поворотних точок об`єкту державного земельного кадастру. У вересні 2016 року ТОВ «Бюро судових будземекспертиз» виготовило вищевказану технічну документацію.

01 жовтня 2016 року згідно рішення державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області № РВ-016 ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв`язку із знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано уточнити координати поворотних точок меж земельних ділянок, їх місце розташування та подати документи повторно на державну реєстрацію.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власник земельної ділянки або землекористувач, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Судове рішення, відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судами, між власниками суміжних земельних ділянок виник спір щодо спільної межі. При цьому позивач набула право власності на земельну ділянку у 1997 році (без визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки), відповідачу земельна ділянка була передана у користування у 1996 році, а у власність - у 2005 році (з визначенням координат поворотних точок).

Відповідно до висновку експерта № 3731/3732/17-26 від 10 травня 2018 року фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_1 становить 0,1032 га.

Фактична площа земельної ділянки згідно фактичних меж та огорож, розташованої по АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 становить 0,0961 га. Обидві ділянки не відповідають державним актам та по межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладаються одну на одну, площа накладення становить 0,0090 га.

Згідно із частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

У випадку виконання рішення суду в частині задоволення зустрічного позову фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 становитиме (1032-87) 945 кв. м, а у ОСОБА_2 - (961 +87 ) 1048 кв. м.

Під час розгляду справи суди не встановили, за рахунок чого збільшилася площа земельної ділянки ОСОБА_1 , а за рахунок чого зменшилася площа ділянки ОСОБА_2 , які згідно правовстановлюючих документів є однакової площі - 0,10 га.

Слід звернути увагу, що роблячи прив`язку правовстановлюючого документа до місцевості експерт взяв за основу точки 2 та 3 земельної ділянки по АДРЕСА_3 , вважаючи їх такими, по яких не виникає спір. Разом з тим, таких вихідних даних не було зазначено в ухвалі про призначення судової експертизи.

Залишилось нез`ясованим питання, чому різняться лінійні розміри земельної ділянки ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 75), який взято за основу при проведенні експертизи, та згідно Витягу з Державного земельного кадастру (т. 1 а.с. 178) та яким чином така невідповідність вплинула на право власності на земельну ділянку позивача.

У такому випадку, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій не встановлені, судові рішенні не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, приймаючи до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції не звернув уваги, що в ньому фактично поєднано дві взаємовиключні вимоги: віндикаційний та негаторний позов.

Віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Згідно принципу реєстраційного підтвердження володіння, який широко застосовує у своїй практиці Велика Палата Верховного Суду особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку.

На віндикаційні позови поширюється загальна позовна давність, негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала заяву про застосування строку позовної давності, в якій покликалась на ту обставину, що ОСОБА_2 з часу спорудження у 2006 році паркану претензій щодо його встановлення не заявляв.

Вирішення питання строку позовної давності залежить від з`ясування предмету зустрічних позовних вимог.

Таким чином, ухваливши судове рішення у справі суд першої інстанції та апеляційної інстанції не дослідили докази в повному обсязі, не перевірили пояснення сторін, тобто не виконали своїх обов`язків, визначених законом, щодо повного, всебічного й об`єктивного встановлення обставин справи, а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Оскаржувані судові рішення ухвалено судами першої та апеляційної інстанцій з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, оскільки суди не дослідили та не надали оцінки всім зібраним у справі доказам і доводам учасників справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 рокуз направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2019 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська