ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5213/19 Справа № 208/4400/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , в якій просила усунути перешкоди в користуванні нею квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач є її сином, ОСОБА_3 є її онукою. Вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, як одружився в 1995 році в квартирі не проживав, його дитина в квартирі ніколи не проживала, тільки в серпні 2015 року була зареєстрована. Вона не чинить перешкоди в користуванні квартирою відповідачу, але він не користувався та не користується квартирою. Зазначила, що зареєстровані особи перешкоджають їй оформити субсидію в квартирі.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року позовні вимоги задоволено. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що вбачається з рішення суду від 24 червня 2009 року та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 02 липня 2018 р. в квартири АДРЕСА_1 зареєстрованим значаться ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 1995 року, що підтверджується актом про не проживання від 02 липня 2018 року, що також не заперечується відповідачем.

Відповідно до висновку наданого Органом опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, зазначено,що ОСОБА_1 та його дитина ОСОБА_3 в квартирі не проживають, приміщенням не користуються, позивачу це перешкоджає оформити субсидію.

Також судом встановлено, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , тобто у відповідача є житло яким можливо користуватись.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради як одержувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам першої групи - ОСОБА_5 , 1939 р.н., що підтверджується довідкою, яка видана управлінням соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам?янської міської ради № 150 від 16 січня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не користується квартирою без поважних причин з 1995 року, а ОСОБА_3 взагалі ніколи не проживала в квартирі, тільки була зареєстрована в квартирі з 2015 року. Відповідачу на праві власності належить інше житло, таким чином він має місце для проживання інше ніж те, що належить позивачу. Визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою суд виходив з захисту прав власника майна, якому відповідачі чинять перешкоди у його користуванню будучи зареєстровані у квартирі та не проживаючи у ній.

З даним висновком погоджується колегія суддів, з наступних підстав.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За умовами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що відповідачі у належній позивачу на праві власності квартирі не проживають, залишили її добровільно, особистих речей у ній немає, не приймають участі у спільному побуті, доказів які б спростували дані обставини сторонами надано не було.

Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі позивача, порушують її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки, він з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Отже, доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров