Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 522/25094/15-ц

провадження № 61-11023св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року у складі судді Ільченко Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., Черевка П. М., Сватаненка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТБ Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг 110 000,00 доларів США на споживчі цілі на строк до 14 лютого 2023 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,49 % річних, а FIDR - процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

У подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення шляхом укладення 14 квітня 2010 року додаткового договору № 2, 14 лютого 2012 року - додаткових договорів № 3, 4, 5, 04 січня 2013 року - додаткового договору № 6, 07 лютого 2013 року - додаткового договору № 7 та 14 травня 2014 року -додаткового договору № 8.

04 січня 2013 року між ПАТ «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати за неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 14 лютого 2008 року.

14 серпня 2013 року та 14 травня 2014 року були укладені додаткові договори № 1, 2 до договору поруки від 04 січня 2013 року, у якому поручитель погодився із внесенням змін до кредитного договору від 14 лютого 2008 року.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим банк направив йому та поручителю вимогу про дострокове повернення, яка залишилася без виконання.

Станом на 10 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 14 лютого 2008 року становить 116 563,06 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 99 654,22 доларів США та процентів за користування кредитом - 16 908,84 доларів США.

На підставі викладеного банк просив суд солідарно стягнути з боржника та поручителя кредитну заборгованість у розмірі 116 563,06 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 116 563,00 доларів США, що в еквіваленті 2 560 765,70 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 99 654,22 доларів США, що в еквіваленті 2 189 296,50 грн, та процентів - 16 908,84 доларів США, що в еквіваленті 371 469,12 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами наявні кредитні зобов`язання, які позичальник належним чином не виконує, а тому з урахуванням того, що банк має право на дострокове повернення кредиту, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з боржника та поручителя кредитної заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ «ОТП Банк», надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин і застосував закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності порушення позичальником умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Такими доказами можуть бути виключно первинні документи здійснення господарських операцій, що фіксують факт і що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Суд першої інстанції вирішив спір за відсутності відповідачів, які не були належним чином повідомлені про місце та час слухання справи. Зазначені обставини позбавили заявника процесуального права надати суду докази, якими він спростовує заявлені банком позовні вимоги. Крім цього, у висновку експертного економічного дослідження від 08 серпня 2016 року встановлено, що кредитний договір від 14 лютого 2008 року містить в собі у повному обсязі необхідні умови для договорів цього типу, умовами кредитного договору не визначено загальної (сукупної) вартості кредиту для споживача та її детального розпису.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційні скарги.

Надходження касаційних скарг до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси. Зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 лютого 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг 110 000,00 доларів США на споживчі цілі на строк до 14 лютого 2023 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,49 % річних, а FIDR - процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

У подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення шляхом укладення 14 квітня 2010 року додаткового договору № 2, 14 лютого 2012 року - додаткових договорів № 3, 4, 5, 04 січня 2013 року - додаткового договору № 6, 07 лютого 2013 року - додаткового договору № 7 та 14 травня 2014 року -додаткового договору № 8.

04 січня 2013 року між ПАТ «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати за неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 14 лютого 2008 року.

14 серпня 2013 року та 14 травня 2014 року були укладені додаткові договори № 1, 2 до договору поруки від 04 січня 2013 року, у якому поручитель погодився із внесенням змін до кредитного договору від 14 лютого 2008 року.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим банк направив йому та поручителю вимогу про дострокове повернення, яка залишилася без виконання.

Станом на 10 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 14 лютого 2008 року становить 116 563,06 доларів США й складається із заборгованості за кредитом у розмірі 99 654,22 доларів США та процентів за користування кредитом - 16 908,84 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 61).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

ПАТ «ОТП Банк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рекомендований лист з повідомленням (№ 1025, 2023 від 11 червня 2015 року), який містив вимогу про дострокове повернення кредиту протягом 30-ти календарних днів з дати отримання цієї вимоги. При цьому у пункті 3.4 договору поруки від 04 січня 2013 року така вимога вважається отриманою поручителем, якщо її буде надіслано за адресою, вказаною в договорі поруки.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишили цю вимогу банку без задоволення.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, що є підставою для дострокового стягнення з позичальника отриманих ним коштів та процентів за користування кредитом. Оскільки ОСОБА_2 поручилася перед банком за належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, то кредитна заборгованість підлягає стягненню на користь банку солідарно з боржника та поручителя.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів, чим порушив їх процесуальні права на подання своїх заперечень та доказів на спростування заявлених банком позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України 2004 року мав право подавати відповідні докази та заперечення.

Крім цього, висновок експертного економічного дослідження, складений 08 серпня 2016 року, на який у своїй касаційній скарзі посилається заявник, не заслуговує на увагу та не приймається до уваги судом касаційної інстанції, оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У цьому разі відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України зміна розподілу судових витрат не відбувається.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк