Провадження № 22-ц/801/1838/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бар`як А.С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 рокуСправа № 127/25053/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Войтко Ю.Б., Марчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року, постановлену суддею Бар`як А.С., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до директора ПП «Бокуд» ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до директора ПП «Бокуд» ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду від 29 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду від 05 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до директора ПП «Бокуд» ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов подано у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору найму; правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому позивач звільнений від сплати судового збору; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду від 05 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасовано. Справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу від директора ПП «Бокуд» ОСОБА_2 не надійшло.

У відповідності до вимог статей 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що в грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до директора ПП «Бокуд» ОСОБА_2 , у якому з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживачів», просив відшкодувати витрати, понесені ним у зв`язку з приєднанням наданої йому у найм кімнати до електромережі та у зв`язку зі сплатою комунальних платежів на загальну суму 1 158,14 гривень, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Позов обґрунтував тим, що договором найму житлового приміщення від 12.04.2016, укладеного фондом житла для тимчасового проживання з однієї сторони в особі директора ПП «Бокуд» ОСОБА_2 , виконавця, та ним, ОСОБА_1 , споживача, на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.04.2016 позивачу була надана кімната АДРЕСА_1 , для тимчасового проживання. Після вселення до кімнати вияснилося, що вона, зокрема, відключена від електромережі. Після звернення позивача до відповідача останній повідомив, що позивач має самостійно за власний рахунок провести роботу з підключення до електромережі. Позивачем була проведена робота з підключення кімнати до електромережі, сплачено рахунки, що не входить до його обов`язків. У зв`язку з цим зазначає, що наймодавець ПП «Бокуд» неналежно виконував договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання від 12.04.2016, у зв`язку з чим він змушений нести додаткові витрати.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві не зазначено ціни позову та до неї не додано документу, що підтверджує сплату судового збору. При цьому, позиція позивача щодо звільнення його від сплати судового збору при зверненні до суду з даною позовною заявою з тих підстав, що дані спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», є помилковою. Спірні правовідносини, які намагається врегулювати позивач, виникли не у звязку з порушенням відповідачем, як наймодавцем, узгоджених з позивачем, як наймачем, умов відповідного договору найму, а виникли в результаті здійснення позивачем за власний рахунок поліпшення технічного та житлового стану обєкту найму, що є окремими правовідносинами, які не охоплюються умовами укладеного сторонами договору найму приміщення та не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник з договору найму житлового приміщення і стосується неналежного виконання наймодавцем умов договору в частині обслуговування будинку та забезпечення надання комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживачем послуги є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити послугу для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає меж своєї дії, однак аналіз його положень дає підстави для висновку, що до відносин, які регулюються цим Законом, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг з ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1 , який звернувся до суду із позовом про захист прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та помилково визнав його позовну заяву неподаною і повернув її.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на підставі ст. 379 ЦПК України підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

В.С. Марчук