Провадження № 6/554/480/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

при секретарі Гаврись В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава подання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ в Полтавській області Корецької О.М.. про надання дозволу на примусове проникнення до житла,

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТ УЮ в Полтавській області Корецька О.М. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м.Полтави ГТУЮ в Полтавській області перебуває виконавче провадження № 57539456 відкрите на підставі постанови № ВР 031482 від 13.05.2018 року виданої УПП у м. Полтаві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 255 грн.; ВП №59345809 відкрите на підставі виконавчого листа № 554/3087/18 від 22.10.2018 виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 85 804,04 грн.; ВП № 59507749 відкрите на підставі судового наказу № 554/12913/14 від 29.12.2015 виданого Октябрським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО №2» боргу в розмірі 1427,13 грн.; ВП № 59012475 відкрите на підставі вимоги № Ф-4653-50У від 27.11.2018 виданої ГУ ДФС у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Полтавській області боргу в розмірі 15 819,54 грн. Загальна сума заборгованості становить 103 734, 73 грн. На даний час рішення не виконані, борг не стягнуто. Державним виконавцем 04.11.2018, 14.06.2019,10.07.2019, 08.05.2019 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Державним виконавцем було здійснено виходи за місцем проживання боржника за адресою АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану останнього, однак перевірити майновий стан не вдалось у зв`язку з відсутністю вдома боржника. З метою своєчасного виконання виконавчого провадження виникла необхідність у здійсненні опису та арешту майна з метою його подальшої реалізації, а тому необхідно потрапити до помешкання ОСОБА_1 . З цих підстав, звернувся до суду з поданням.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначив про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали подання та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п.13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб

Згідно ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що належність квартири АДРЕСА_2 боржнику ОСОБА_1 не підтверджено жодним належним доказом. Як зазначив у своєму поданні державний виконавець згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна даних про власника не виявлено, а дана адреса зазначена в копіях документів, на підставі яких відкрито виконавчі провадження.

Крім того, не підтверджено факт проживання боржника за вказаною адресою станом на час розгляду клопотання про надання дозволу на проникнення до житла, що необхідно для встановлення фактичного місця проживання ОСОБА_1 , оскільки з часу видачі виконавчих документів адреса місця проживання останнього могла змінитися.

Також заявником не доведено, що примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 є тим примусовим заходом вжитим державним виконавцем, який ефективно, своєчасно і в повному обсязі буде сприяти виконанню виконавчих проваджень.

Недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №4-рп/2011 від 31.05.2011 р. щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 роз`яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага. В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

В ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обовязковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, повязаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна. Понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не повязані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними звязками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути меншою ніж дві особи.

Згідно п.8 Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Так, з долучених державним виконавцем копій актів від 10.09.2019, 21.11.2019 вбачається, що вони складені в порушення п.8 Інструкції, вказані акти складено за відсутності понятих, а положення ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає обов`язку участь не менше ніж двох понятих.

З огляду на вказане, суд вважає, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідності примусового проникнення до квартири АДРЕСА_2 та не доведено, що дане житло належить на праві власності боржнику, або що боржник на час розгляду клопотання проживає за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає достатніх правових підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, а тому подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ в Полтавській області Корецької О.М.про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Л.І. Савченко