02.02.2019 Провадження №2/389/509/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровградської області у складі

головуючого судді Ябчик Н.М.

при секретарі Данильчук Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2018 року про його звільнення з 24 жовтня 2017 року; поновити його на роботі у військовій частині НОМЕР_1 міністерства оборони України на посаді стрільця загону воєнізованої охорони з 24 жовтня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу (перебування на лікуванні) в сумі 24500 грн., та відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює у 54000 грн.
Вимоги обгрунтував тим, що працював стрільцем загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 з 20 березня 2014 року. В 2017 році отримав травму перелом кісток правої ноги. Після тривалого лікування, йому 25 вересня 2017 року встановлено третю групу інвалідності з зазначенням протипоказання значних фізичних навантажень, тривалої ходи та тривалого стояння. З 23 жовтня 2017 року знаходився на лікуванні у Кіровоградській області лікарні, де йому проведено БІОС правої великогомілкової кістки. З 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року перебував на лікуванні у КЗ «Знам`янська міська лікарня імені Лисенка А.В.». Після закінчення лікування звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 з приводу виплати заробітної плати за час лікування та надання роботи з урахуванням медичних рекомендацій. Проте, у надані роботи згідно з медичними рекомендаціями йому відмовлено та звільнено з роботи, з датою звільнення 24 жовтня 2017 року. Трудову книжку вручили 17 травня 2018 року без пояснень причин. За вказаних обставин вважає, що керівництвом військової частини НОМЕР_1 грубо порушено вимоги трудового законодавства про працю та завдано йому моральної шкоди, ці дії є незаконними, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, яке гарантоване Конституцією України та нормами трудового законодавства.
Ухвалою від 14 червня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 05 липня 2018 року.

05 липня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

18 липня 2018 року позивачем до суду подано відповідь на відзив.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставиви, викладені у позові та відповіді на відзив. Додатково, зазначив, що факт його лікування підтверджується довідкою головного лікаря КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» Муравського І.Б. №03/102 від 20 квітня 2018 року. Керівництво військової частини при проведенні службового розслідування не відбирало пояснень у головного лікаря та керівництва лікарні щодо часу його лікування, не враховано його перебування на амбулаторному лікуванні. Як пояснили, що лікарняний лист не видається, так як йому встановлено інвалідність.

Представник позивача адвокат Урсаленко О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Пояснив, що з жовтня 2017 року позивач знаходився на лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні про що свідчить виписка з амбулаторної картки хворого №18049 від 03 листопада 2017 року. Йому проведено БІОС правої великогомілкової кістки. З 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року позивач перебував на лікуванні в КЗ «Знам`янська міська лікарня імені Лисенка А.В.» Після закінчення лікування ОСОБА_1 звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 з приводу виплати заробітної плати за час лікування та надання роботи згідно з медичними рекомендаціями. Протее, у надані роботи йому відмовлено та звільнено з датою звільнення 24 жовтня 2017 року. Протягом тривалого часу керівництво в/ч НОМЕР_1 не знало, що робити з позивачем та не приймало до уваги висновки медичних установ.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні. Вказав, що між військовою частиною та позивачем розірвано трудовий договір у відповідності до п.4 ст.40 КЗпП, з підстави того, що останній безпідставно був відсутній на робочому місці з 24 жовтня 2017 року по теперішній час і його дії підпадають під дію п.4 ст.40 КЗпП прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до наказу командира Військової чатсини НОМЕР_1 від 28 квітня 2018 року №411, ТВО заступника командира головного інженера Військової частини НОМЕР_1 майором Кувшиновим О.С. проведено службове розслідування по факту невиходу на роботу з 24.10.2017 року стрільця загону ВОХОР Військової частини НОМЕР_1 працівника ЗС України ОСОБА_1 . В ході якого встановлено, що ОСОБА_1 підтверджуючих документів на час хвороби з 24 жовтня 2017 року по теперішній час не має, за винятком записів в медичній книжці, які не являються підставою для звільнення від роботи. Відсутність на робочому місці у зв`язку з хворобою, обов`язково повино бути підтверджено наявністю листків непрацездатності, однак позивач після відсутності протягом більше як чотирьох місяців підряд на робочому місці листок непрацездатності так і не надав.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивача 20 березня 2014 року прийнято на посаду стрільця загону ВОХОР Військової частини НОМЕР_1 , підстава: наказ №60 від 20 березня 2014 року. З 24 жовтня 2017 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до п.4 ст.40 КзпПУ (за прогул без поважних причин), підстава: наказ №116 від 16 травня 2018 року (а.с. 8).

З витягу із наказу командира військової чатсини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 травня 2018 року №116 вбачається, що позивача ОСОБА_1 , стрільця загоду воєнізованої охорони відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про про працю України, з 24 жовтня 2017 року звільнено за прогул без поважних причин, з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку за 14 календарних днів. Підстава: матеріали розслідування, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03 травня 2018 року №439 (а.с. 9).

Зі справи щодо службового розслідування по факту невиходу на роботу з 24.10.2017 року стрільця загону ВОХОР військової частини НОМЕР_1 працівника ЗСУ ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2018 року №411, ТВО заступника командира головного інженера військової частини НОМЕР_1 майором Кувшиновим О.С. проведено службове розслідування по факту невиходу на роботу з 24 жовтня 2017 року стрільця загону ВОХОР військової частини НОМЕР_1 працівника ЗС України ОСОБА_1 .

Під час розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11:30 годині, рухаючись по вулиці Панаріна в смт Знам`янка у складних погодних умовах (ожеледиця) підсковзнувся, впав та отримав травму правої ноги. За фактом отримання травми позивачем комісією військової частини НОМЕР_1 проведено розслідування та складено акт від 16 березня 2017 року №10/17 за формою НТ. З 31 січня 2017 року по 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в КЗ «Знам`янська районна лікарня імені А.В. Лисенка», по закінченню якого направлено до міжрайонної МСЕК №2 м.Кропивницький. Висновком МСЕК №2 позивачу встановлено третю групу інвалідності по причині - загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату з видачею на руки наступних підтверджуючих документів: листка непрацездатності серії АДЕ №936672 від 30 серпня 2017 року; довідки міжрайонної МСЕК №2 м. Кропивницький від 25 вересня 2017 року серія 12 ААА №613458 (форма №157-1/0, затверджена наказом МОЗ України від 30 липня 2012 року №577); індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 25 вересня 2017 року №772; довідки №470 від 26 вересня 2017 року, виданої ЛКК КЗ «Знам`янська районна лікарня імені А.В. Лисенка» про звільнення від тяжкої фізичної праці. Вказані документи, за вийнятком листка непрацездатності, позивач до військової частини не надав. У листку непрацездатності в рекомендаціях вказано, що до роботи приступити з 26 вересня 2017 року. В подальшому, з 26 вересня 2017 року по 23 жовтня 2017 року позивач знаходився у черговій відпустці. Після закінчення відпустки останній на роботу не з`явився, на численні звернення начальника загону ВОХОР працівника ЗС України Вуса О.М. про своє місце знаходження, мотивував свою відсутність на робочому місці перебуванням на лікуванні. Зі слів позивача з 23 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року він лікувався в обласній травматологічній лікарні м. Кропивницький, після чого був направлений до КЗ «Знам`янська районна лікарня імені А.В. Лисенка», для проходження реабілітації за індивідуальною програмою з 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року. За винятком записів у медичній книжці, які не являються підставою для звільнення від роботи, підтверджуючих документів на час хвороби з 24 жовтня 2017 року по теперішній час, а саме листків непрацездатності, позивач після відсутності протягом більше як чотирьох місяців підряд на робочому місці не надав. Відсутність листків непрацездатності останній мотивував тим, що в лікарні йому відмовили у видачі даного документа, так як він є інвалідом ІІІ групи. За наслідками проведеного службового розслідування, складено акт, яким запропоновано розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 у відповідності до вимог п.4 ст.40 КЗпП з 24 жовтня 2017 року. Під час службового розслідування було вивчено ряд документів, в тому числі медичні документи ОСОБА_1 .

Позивачем на обгрунтування незаконного звільнення надано наступні документи.

Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №18049 від 03 листопада 2017 року, яка свідчить про те, позивач з 23 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Травматологічному відділені №1 Кіровоградської обласної лікарні, з діагнозом: Псевдосуглоб н/3 правої великогомілкової кістки (а.с. 10).

Довідку комунального закладу «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» від 20 квітня 2018 року В якій вказаного, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога з 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року. На прийом з`являвся регулярно, за призначенням лікаря (а.с. 12).

Консультативний висновок спеціаліста Кіровоградської обласної лікарні, з якого вбачається, що позивачу встановлено діагноз: Слабоконсолідований перелом обох кісток правої гомілки із незначим зміщенням (а.с. 13-14).

Довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №613458 від 25 вересня 2017 року відповідно до якої позивачу з 25 вересня 2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01 жовтня 2018 року. У висновку про умови та характер праці протипоказано значні фізичні, стат-динамічні навантаження, тривала хода, стояння. Рекомендовано раціон працевлаштування: комірник, вагар, черговий, реєстратор, контролер якості (а.с. 15).

Також до матеріалів справи долучено медичну картку стаціонарного хворого №452, з якої вбачається, що позивача 31 січня 2017 року госпіталізовано до Комунального закладу «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка», з діагнозом «Винтообразный перелом н/з б/берцовой кости правой голени». Перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні №2. Дата виписки 07 лютого 2017 року (а.с. 90-100).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2019 року, ОСОБА_1 згідно графіку працював з підсумованим обліком робочого часу. Його середньогодинну заробітну плату на 24 жовтня 2017 року розраховано відповідно до Постанови 100 КМУ (зі змінами), яка у свою чергу склала 11 грн. 24 коп.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що працює лікарем травматологом у КЗ«Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка». Вперше позивач перебував у нього на лікуванні амбулаторно у період з 08 лютого 2017 року по 27 березня 2017 року. З історії хвороби стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_1 з 3 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділені, а потім прийшов до нього на лікування. При виписці зі стаціонару позивачу запропоновано оперативне втручання. Другий раз позивач перебував на лікуванні з 25 вересня 2017 року - визнаний інвалідом, 26 вересня 2017 року виписаний до праці, потім звернувся до ВКК, щоб надали довідку. Після виписки з обласної лікарні приходив до нього на перев`язку з 17 листопада 2017 року по 27 березня 2018 року, кожного місяця. Коли 17 листопада 2017 року позивач прийшов до нього, він запитав його про лікарняний з обласної лікарні, на що позивач пояснив, що є інвалідом і лікарняний йому не потрібен. З цього приводу він звернувся до заступника головного лікаря та з`ясував, що лікарняний позивачу не видавали так як останній повідомив, що лікарняний йому не потрібен так як він є інвалідом, за ним зберігається місце роботи. В березні 2018 року позивач попросив довідку про лікування за період з 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що після звернення ОСОБА_1 він зателефонував лікарям Кіровоградської обласної лікарні, котрі повідомили, що хворому листок непрацездатності не видавався, так як він визнаний інвалідом ІІІ групи і є соц.захищеним, захворювання пов`язане з інвалідністю. Таке рішення особисто для нього є незрозумілим, оскільки коли інвалід, який працевлашитований, хворіє, йому видається листок непрацездатності.

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставилися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст.139 КЗпП України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Тобто, звільнення за прогул проходить суто з ініціативи власника (уповноваженого ним органу). Існують дві умови, за одночасної наявності яких можливе таке розірвання трудових відносин: працівник не з`являється на роботі більше трьох годин протягом робочого дня; прогул відбувся без поважних причин.
Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.
У відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.
Як роз`яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого або середнього спеціального учбового закладу). Прогул є дисциплінарним порушенням і власник підприємства або уповноважений ним орган може накласти на працівника дисциплінарне стягнення, а саме догану або звільнення (ст.147 КЗпП).

Відповідно до ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з ст.233 КЗпП працівник має право безпосередньо звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Отже під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що позивач був відсутній на робочому місці починаючи з 24 жовтня 2017 року по 16 травня 2018 року. Цей факт підтверджується як письмовими доказами наданими сторонами, так і поясненнями в суді обох сторін.
Таким чином, факт відсутності позивача на робочому місці понад три години протягом одного робочого дня є доведеним.
Разом з тим, вирішуючи питання про поважність причин відсутності позивача на робочому місці суд приходить до наступного.
Відповідно до п.1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, яке затверджене наказом МОЗ України 09 квітня 2008 №189, тимчасова непрацездатність це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - "стати до роботи".
Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 № 455 визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. У разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях.
Відповідно до п.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності від 03 листопада 2004 року, листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.
У ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105-XIV зазначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана ВРУ). Отже, у разі захворювання або травми працівник-інвалід також має право на отримання листка непрацездатності, на підставі якого комісія із соціального страхування повинна вирішити питання щодо призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності. Установлення інвалідності не може бути підставою для відмови в наданні матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності.
Як встановлено судом і що не оспорюється позивачем з 31 січня 2017 року по 25 вересня 2017 року перебував на лікуванні, а з 26 вересня 2017 року по 23 жовтня 2017 року перебував у відпустці, після закінчення відпустки до виконання обов`язків не приступив. В подальшому, а саме 23 жовтня 2017 року перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні по 03 листопада 2017 року, потім був направлений до КЗ «Знам`янська районна лікарня ім.А.В.Лисенка» для реабілітації за індивідуальною програмою з 29 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року литски не працездатності у цей період йому не видавався, оскільки вважає якщо йому встановлено ІІІ группу інвалідності то і листки непрацездатності не потрібні.
За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 , починаючи з 23 жовтня 2017 року по 16 травня 2018 року (день видачі наказу про звільнення), допустив прогули без поважних причин, і відповідач мав достатні підстави для звільнення його з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Також суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача було дотримано вимоги ст.43 та ст.148 КЗпП України, оскільки виборний органу первинної профспілкової організації у в/ч НОМЕР_1 вісутній, дисциплінарне стягнення накладене не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку та не пiзнiше шести мiсяцiв з дня його вчинення.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення вимоги щодо скасування наказу командира В/Ч А 1201 від 16.05.2018 року відсутні, оскільки звільнення позивача з роботи здійснене правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства.
Що стосується вимоги про поновлення позивача на роботі у В/Ч НОМЕР_1 на посаді стрільця загону воєнізованої охорони, то остання не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вимоги про скасування наказу про звільнення, яке проведено відповідно до вимог чинного законодавства.
Також задоволенню не підлягають і вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 24500 грн та відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 50000 грн., оскільки останні є також похідними від скасування наказу про звільнення.
Враховуючи, що всі інші позовні вимоги є похідними від даної вимоги, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішується питання про судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження: вул.Перемоги, с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області.

Дата складення повного судового рішення 02.02.2019 року.

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Н.М. Ябчик