Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 497/889/17

провадження № 61-1792св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 26 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П.,

Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2018 рокуу складі колегії суддів:

Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2013 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі

15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви про погодження з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://www.privatbank.ua.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом

на 06 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 25 446,95 грн,

з яких: заборгованість за кредитом - 6 027,33 грн; відсотки за користування кредитом - 16 808,09 грн; пеня - 923,58 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 187,95 грн, яку

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за пропозицією працівника ПАТ КБ «ПриватБанк» в магазині «Продмаг № 8», який знаходиться на

вул. Толбухіна 185 у с. Залізничному Болградського району Одеської області був установлений РOS-термінал OptimumT 4230 № НОМЕР_1 , за яким покупці магазину розраховувались пластиковими картами за придбаний товар.

Однак, з 02 вересня 2016 року гроші перестали зараховуватись на рахунок № НОМЕР_2 . За період з вересня до листопада 2016 року на рахунок ОСОБА_1 не було зараховано кошти у сумі 33 471,84 грн.

Посилаючись на те, що її звернення до банку з цього питання ігноруються, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав зустрічного позову, просила суд здійснити звірку руху коштів за двома рахунками та стягнути вказану суму заборгованості з банку на свою користь.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 27 жовтня

2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 23 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк», з метою взаємозаліку заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» та заборгованості

ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 , здійснити звірку руху коштів за двома розрахунковими рахунками, відкритими на ім`я ОСОБА_1 , а саме:

за кредитним договором від 09 липня 2013 року, укладеним між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1 , за яким остання має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк»; № НОМЕР_2 , що був відкритий за заявою ОСОБА_1 від 15 липня 2013 року як фізичної особи-підприємця, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» має заборгованість перед

ОСОБА_1 .

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення первісного та зустрічного позовів у частині стягнення коштів з відповідачів, оскільки позовні вимоги про стягнення коштів, що були заявлені як позивачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом, заявлені передчасно, не доведені належними та допустимим доказами щодо розміру цих сум. Тому підлягає задоволенню лише вимога позивача за зустрічним позовом щодо зобов`язання банку здійснити звірку руху коштів за двома розрахунковими рахунками, відкритими на ім`я

ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову

ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості скасовано.

Провадження у справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 закрито.

Ухвалаапеляційного суду мотивована тим, що провадження у справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку руху коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості підлягає закриттю, оскільки спір в цій частині підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 23 травня

2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про кредитування поточного рахунку від 09 липня 2013 року, заборгованість у розмірі 24 523,37 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 027,33 грн; відсотки за користування кредитом - 16 808,09 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 187,95 грн.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами укладено кредитний договір, проте позичальник не виконала належним чином кредитні зобов`язання, тому виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі.

Апеляційний суд помилково закрив провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідно до частини шостої статті 30 ЦПК України зустрічний позов незалежно від його підсудності пред`являється в суді за місцем розгляду первісного позову.

Інші правила виключної підсудності викладено у вигляді вичерпного переліку певної категорії справ, які мають розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов. За своїм змістом, зустрічна позовна заява до визначеного переліку не відноситься (частини перша-п`ята статті 30 ЦПК України).

Місцевим судом правильно об`єднано два позови в одне провадження.

При ухваленні судових рішень апеляційний суд помилково відніс цю справу до категорії малозначних, чим порушив норми процесуального та матеріального права, незаконно обмежив право ОСОБА_1 на касаційне оскарження, чим порушив принципи судочинства, встановлені

статтею 55 Конституції України, статтями 2, 10 ЦПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

у зв`язку із чим її право на касаційне оскарження має бути поновлено та ухвалено законне судове рішення.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник судового процесу не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

27 березня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2019 року повернуто справу на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 липня 2013 року ОСОБА_1 як фізична особа підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій лише зазначено бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна»/Gold - 25 000 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання перед кредитором, тому станом на 06 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 25 446,95 грн, яка складається з:

6 027,33 грн заборгованості за кредитом; 16 808,09 грн заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом; 923,58 грн пені; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1 187,95 грн штрафу (процентна складова).

На підтвердження вказаних обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» також надало витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до заяв ОСОБА_1

від 15 липня 2013 року про відкриття рахунку та приєднання до умов і правил надання банківських послуг, на її ім`я, як фізичної особи - підприємця було відкрито розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , прив`язаний до карткового рахунку № НОМЕР_4 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої

статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду як первісним, так і зустрічним позовами) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічне положення міститься й у частині першій статті 19 ЦПК України

(у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Апеляційний суд вважав, що справа у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому закрив провадження у справі в цій частині.

Однак Верховний Суд не погоджується з указаними висновками з огляду на таке.

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду як первісним, так і зустрічним позовами) відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України

(у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду як з первісним, так

і зустрічним позовами) зустрічний позов незалежно від його підсудності пред`являється в суді за місцем розгляду первісного позову.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині шостій статті 30 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції») наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Подана ОСОБА_1 зустрічна позовна заява є реалізацією вказаною особою невід`ємного права на судовий захист свого права, гарантованого державою.

Закриваючи провадження в частині вирішення зустрічних позовних вимог, апеляційний суд не перевірив, чи пов`язані між собою вимоги первісного та зустрічного позовів.

Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи випливають зустрічні позовні вимоги саме з господарських правовідносин сторін, чи укладений договір на банківське обслуговування рахунку ОСОБА_1 як підприємця, чи є вона фізичною особою - підприємцем та чи здійснює господарську діяльність.

Отже, апеляційний суд вказані норми процесуального права залишив поза увагою та дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками та стягнення заборгованості, з тих підстав, що ці вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, апеляційний суд не перевірив, чи є належним способом захисту порушеного права позивача за зустрічним позовом вимога про зобов`язання здійснити звірку про рух коштів за двома рахунками.

Також Верховний Суд не погоджується з висновками апеляційного суду в частині вирішення первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні умови договору про розмір та порядок нарахування процентів, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач за первісним позовом посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг

у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 09 липня 2013 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Проте, апеляційний суд на вказані норми права та зібрані у справі докази уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про задоволення первісного позову частково.

Крім того, в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09 липня 2013 року зазначено кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн.

Разом з тим, у позовній заяві банк вказував, що ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Апеляційний суд, погодившись з доводами позивача за первісним позовом на вказані обставини уваги не звернув, не встановив дійсний розмір кредиту, який отримала позичальник.

Також, апеляційний суд не звернув уваги на довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , а також не встановив, якими доказами підтверджуються викладені у цій довідці обставини.

Судом апеляційної інстанції не перевірено у визначеному процесуальним законом порядку доводи позивачів за первісним та зустрічним позовами щодо їхнього порушеного права, а також не вирішив належним чином спір з урахуванням норм матеріального та процесуального права.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Отже, апеляційний суд усупереч вимогам процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі у частині вирішення зустрічних позовних вимог та задоволення частково первісного позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскаржувані ухвала та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року

та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26 листопада

2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська