Справа № 151/130/18
Провадження № 22-ц/801/313/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуСправа № 151/130/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Зайцева А. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Чечельницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 19 квітня 2018 року у м. Вінниці суддею цього суду Моцним В. С., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів мотивуючи його тим, що рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень, щомісячно, починаючи з 29 січня 2010 року і до досягнення ним повноліття. Проте, вказаний розмір аліментів не дозволяє їй матеріально забезпечити життєві потреби дитини, які полягають в харчуванні, навчанні, одязі, лікуванні та взагалі духовному розвиткові, крім того, Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 1860 грн.

08 липня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшено з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50%.

Пославшись на вказані обставини ОСОБА_3 просила суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08 липня 2017 року.

Заочним рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року позов задоволено, збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 у розмірі 250 грн (двісті п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 29 січня 2010 року і до досягнення повноліття на підставі рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2010 року № 2-93. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 26 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 144 від 09 лютого 2010 року (а. с. 4).

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, про народження якого видано свідоцтво серії НОМЕР_4 (а. с. 10).

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2006 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 140 грн щомісячно починаючи з 15 березня 2006 року і до повноліття дитини (а. с. 5).

Відповідно до рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2010 року на зміну рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2006 року стягнуто новий розмір аліментів щомісячно в сумі 250 грн з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 з 29 січня 2010 року до досягнення ним повноліття (а. с. 6).

Згідно з довідкою Т/104 від 14 лютого 2018 року ОСОБА_5 навчається на першому курсі денної форми навчання Вінницького технічного коледжу за спеціальністю «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка». Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. ОСОБА_5 проживає та прописаний в гуртожитку Вінницького технічного коледжу за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

З квитанцій № 92 та 93 від 22 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатила за навчання ОСОБА_5 на 1 курсі Вінницького технічного коледжу 5450 грн та 2190 грн за проживання пів року в гуртожитку під час навчання на 1 курсі (а. с. 8, 11).

Згідно з квитанцією № 106 від 31 січня 2018 року ОСОБА_3 сплатила за навчання ОСОБА_5 на 1 курсі Вінницького технічного коледжу 5450 грн (а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 12 березня 2010 року у Відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 322 (а. с. 47).

Сторони є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво серії НОМЕР_6 (а. с. 48) та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво серії НОМЕР_7 (а. с. 49).

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 5884 від 16 жовтня 2018 року, виданою Міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 15» ОСОБА_4 в тому, що він проживає і постійно зареєстрований по АДРЕСА_2, вбачається, що в зазначеному житловому приміщенні проживає 4 чоловіки: ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 50).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків інформація про доходи ОСОБА_4 з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2018 року відсутня (а. с. 51).

Згідно з ультразвуковим дослідженням внутрішніх органів, фіброгастродуоденоскопією та висновком гастроентеролога ОСОБА_4 має наступні захворювання: гепатомегалія, деформація жовчного міхура, дифузні зміни паренхіми підшлункової залози, помірні дифузні зміни паренхіми печінки, ерозивний езофагіт, гила стравоходу легкого ступеня важкості, каталальний гастрит вираженого ступеня важкості, ерозивний булькіт, передвиразковий стан (а. с. 52-54).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі з 250 грн на ј всіх видів заробітку ОСОБА_4, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що вказаний розмір аліментів не дозволяє їй матеріально забезпечити життєві потреби дитини та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Водночас, з долучених до позовної заяви документів, зокрема, квитанцій про оплату навчання ОСОБА_5 у Вінницькому технічному коледжі, проживання в гуртожитку, вбачається, що в обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_3 надала суду докази погіршення її матеріального стану, тобто, позивач фактично зазначила про наявність підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2010 року, відповідно до якого розмір аліментів на утримання дитини складає 250 гривень, та розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік», виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, необхідно збільшити розмір аліментів, встановлених Чечельницьким районним судом Вінницької області в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки, ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції фактично не визначив розмір аліментів на утримання дитини, відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, а стягнув аліменти лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

Встановлено, що ОСОБА_4 рішенням суду від 26 березня 2010 року зобов'язано сплачувати аліменти у розмірі 250 грн на утримання сина ОСОБА_5, який з 01 вересня 2017 року навчається у Вінницькому технічному коледжі та проживає у гуртожитку. Оплату за навчання та проживання у гуртожитку здійснює ОСОБА_3

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, погіршення матеріального стану позивача, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав та з урахуванням положень ст. ст. 182, 183, 184 СК України може змінюватись. Отже, з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При визначені розміру аліментів, до якого слід збільшити їх стягнення, апеляційний суд враховує надані відповідачем докази щодо стану здоров'я і матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, а тому це рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішеннчя про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, заочне рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1, який проживає по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2, яка проживає по АДРЕСА_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

А. Ю. Зайцев

Текст постанови виготовлено 07 лютого 2019 року.