ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2305/17 Номер провадження 22-ц/814/242/19Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Нестеренко С.Г., повний текст рішення складено - 18 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) та стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) та стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року до 2003 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 01.10.2016 року навчається у Вищій банківській школі м. Вроцлав Польша, термін навчання 30.06.2019 р. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час виплата аліментів припинена у зв»язку з досягненням сином повноліття. Оскільки син продовжує навчання, то діє принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання та розвиток дитини, тому відповідач повинен нести обов»язок по утриманню сина на період навчання. Крім цього, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року включно, розмір якої згідно довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчука № 41970 від 15.08.2016 р. станом на 15 серпня 2016 року складає 12 392,28 грн. Всього сума неустойки (пені) складає 47 143,29 грн. Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частин його заробітку, щомісячно, до закінчення сином навчання - 30 червня 2019 року та пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 47 143,29 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та залучено в якості третьої особи ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 25).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Автозаводський ВДВС міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (т. 1 а.с. 30).

17 серпня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення про задоволення позову (т. 1 а.с. 79-81).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 лютого 2018 року заочне рішення суду скасоване, залучена до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 126).

02 липня 2018 року до суду надійшла письмова заява позивача ОСОБА_3 про зменшення позовних вимог в частині зменшення розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, в якій позивач просила стягнути пеню в розмірі 13 044,78 грн., що відповідав 100 відсоткам боргу по аліментам, у заяві також просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення сином навчання - 30.06.2019 р. (т. 2 а.с.1-3).

10 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 на позов, в якому відповідач погодився з позовною вимогою щодо сплати пені у розмірі 13 044,78 грн. та не заперечував щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина у зв'язку з продовження ним навчання у розмірі по 850 грн. щомісячно (т. 2 а.с.78-81).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати коштів, які стягнуті рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - в розмірі 13 044,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 05 квітня 2017 року до закінчення ОСОБА_6 навчання - 30 червня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 805,45 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме з вини відповідача ОСОБА_4 виникла заборгованість по аліментам, присуджених судом на користь позивача, оскільки відповідач не вживав заходів щодо своєчасної сплати аліментів, свого працевлаштування, вирішення питання про зміну розмірів аліментів, присуджених на користь позивача, відстрочки чи розстрочки сплати таких аліментів за умови виникнення обставин, що свідчили б про погіршення матеріального становища відповідача. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів та про те, що дохід його повнолітньої дитини перевищує дохід кожної із сторін по справі та докази на підтвердження відсутності його вини у виникненні боргу по сплаті аліментів на користь позивача, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача неустойка у розмірі 13 044,78 грн.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 2 500 грн. на утримання сина, який продовжує навчання, то рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони у справі та їх представники, незважаючи на відповідні роз»яснення та вимоги суду, не надали відомості та відповідні докази про наявні місця роботи, джерела доходів кожної із сторін у справі, позивач та її представник не надали суду належні та допустимі докази на підтвердження позову в частині визначення розміру аліментів в ј частину доходів відповідача, при цьому суд врахував частково доводи позивача та її представника щодо майнового стану відповідача, який мав у м. Кременчук декілька об»єктів нерухомого майна, які ним були відчужені, що не було спростовано відповідачем та його представником, доводи сторони позивача про наявність у відповідача стабільних доходів з огляду на особовий рахунок на його ім»я у АТ КБ «ПриватБанк» не є переконливими, оскільки здійснені витрати на придбання продуктів харчування та товарів не вказують на джерела доходу, свідчать не про мінливі, нерегулярні та значні доходи, а про наявність у відповідача стабільного фінансового становища та про наявність реальної можливості сплачувати аліменти на утримання сина у період його навчання, суд також врахував сімейний стан відповідача, який має на утриманні двох малолітніх дітей, недопущення погіршення матеріального становища його сім»ї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 7 500 грн., щомісячно, починаючи з 05 квітня 2017 року до закінчення навчання - 30 червня 2019 року, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не погодився з доводами представника позивача, що надходження коштів на картковий рахунок відповідача у сумі 1 330 185,63 грн. за період з 14.09.2015 року по 18.05.2018 року та надходження коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 по 4000 грн. щомісяця є його доходом. Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн., що у відсотковому відношенні складає 1/20 частки від доходу на місяць, не приділив належної уваги документально підтвердженим доходам відповідача та не звернув уваги, що ОСОБА_4 має реальну можливість надавати матеріальну допомогу синові у більшому розмірі, ніж 2 500 грн., необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку. Суд першої інстанції не приділив належної уваги наявній у матеріалах справи довідці від 30.08.2018 року, згідно якої ОСОБА_6 за місцем навчання у м. Вроцлав Республіка Польща винаймає житло, за яке оплачує 1000 польських злотих на місяць, а також наявні копії авіаквитків за маршрутом Вроцлав-Київ на суму 249 та 84 польських злотих. Вказує, що визначений судом розмір аліментів у розмірі 2 500 грн., що станом на дату ухвалення судом рішення, є еквівалентом 335 польських злотих (2500/курс НБУ 7,4408), суперечить принципу рівності прав і обов'язків батьків та є свідченням того, що у визначенні розміру аліментів не враховано вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 199, 200 СК України не у повній мірі врахована можливість ОСОБА_4, який не піклується про інтереси сина, надавати необхідне утримання, та розмір понесених витрат, необхідних для забезпечення навчання ОСОБА_6, який повинен здійснюватися обома батьками. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних відносин положення ч. 3 ст. 182 СК України, у відповідності до якої суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення на явності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі - 850 грн., щомісячно, до закінчення навчання сином - 30 червня 2019 року, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги те, що відповідач ОСОБА_4 працює по разовим угодам на виконання консультаційних послуг приватним особам, що він згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак в меншому, ніж було заявлено позивачем, розмірі, оскільки він ніде не працює, має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацюючу дружину та матір пенсіонерку, позивач має значне матеріальне становище на відміну від відповідача, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що суду потрібно надавати довідки про доходи обох батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені (неустойки) сторонами не оскаржено.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 29 вересня 2003 року. Від даного шлюбу сторони у справі мають сина ОСОБА_6, 11 березня 1999 року, котрий перебуває на утриманні у позивача, продовжує навчання, зокрема навчається у Вищій банківській школі м. Вроцлав в Республіці Польща, де тимчасово проживає. Строк навчання ОСОБА_6 у Вищій банківській школі м. Вроцлав становить три роки - з 01 жовтня 2016 року по вересень 2019 року. Повнолітній син сторін не працює (т.1 а.с. 8,9,13, 74, 75, 93).

ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 16 грудня 2005 року, у якому мають дітей: дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_7, їх малолітні діти тимчасово проживають в Королівстві Іспанія (т.1 а.с. 93,105,106,107).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 лютого 2016 року у цивільній справі № 524/7701/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 10,11).

Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 07 липня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51585059 на підставі виконавчого листа за №524/7701/15-ц, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука 04 липня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року у справі за №524/7701/15-ц (т.1 а.с. 47).

В ході виконавчого провадження ВП №51585059 головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пасько С.В. було обчислено розміри аліментів, які повинен був сплатити відповідач на користь позивача та загальний розмір заборгованості по аліментам, який станом на 15 серпня 2016 року становить 12 392,28 грн., а станом на 11 березня 2017 року - 13 044,78 грн., виходячи з розмірів середньої заробітної плати по м. Кременчуку, оскільки у державного виконавця були відсутні відомості про місце роботи відповідача та його доходи (т.1 а.с. 14, т.2 а.с. 5-6).

Заборгованість по аліментам ОСОБА_4 була сплачена частково, а саме: 29 серпня 2016 року - 2 970 грн., 12 вересня 2016 року - 2 298,68 грн., 24 березня 2017 року - 2 091 грн., 15 грудня 2017 року - 10 075 грн. Заборгованість по аліментам по виконавчому листу становить 2 969,78 грн. (т. 2 а. с. 11).

Спір між сторонами у справі щодо порядку обчислення та розміру пені - відсутній.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий є повнолітнім, не досяг віку 23-х років, продовжує навчання, зокрема навчається у Вищій банківській школі м. Вроцлав в Республіці Польща, не працює, має потребу щодо забезпечення та оплати вартості проживання за місцем навчання, проїзду до України під час канікул, а звідси має потребу та право на отримання від батьків - сторін у справі матеріальної допомоги на своє утримання. Фактично ОСОБА_6 перебуває на утриманні у матері (т.1 а.с. 74-75).

Задовольняючи частково позов в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, який не є непрацездатною особою, котрий має на утриманні двох малолітніх дітей, інших осіб на утриманні не має, а також не має будь-які аліментні зобов'язання перед іншими особами, має реальну можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги позивачеві на утримання повнолітньої дитини, яку у добровільному порядку ні позивачеві, ні сину не надає.

Суд критично оцінив запропонований відповідачем та його представником розмір аліментів 850 грн. щомісячно, оскільки такий розмір не відповідає фактичним обставинам та який було обчислено тільки із застосуванням принципу рівності батьків в обов'язках по утриманню дитини шляхом поділу суми 1700 грн.

Суд враховув частково доводи позивача та її представника щодо майнового стану відповідача. Дійсно, відповідач мав у м. Кременчук декілька об'єктів нерухомого майна, які ним були відчужені, що не було спростовано відповідачем та його представником. Однак, твердження представника позивача про наявність у відповідача стабільних доходів з посиланням на витяги з особового рахунку відповідача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» не є переконливими. З витягу з особового рахунку вбачається, що відповідач здійснив розрахунки при придбанні продуктів харчування та товарів за період часу з вересня 2015 року до травня 2018 року на загальну суму в 1 млн. 048 тис.091 грн.78 коп. За висновком суду, такі витрати відповідача не вказують про джерела доходів, свідчать не про мінливі, нерегулярні та значні доходи, а про наявність у відповідача стабільного фінансового становища, а звідси про наявність реальної, фактичної можливості у відповідача сплачувати позивачеві кошти на утримання сина. Обчислюючи розмір аліментів в 2500 грн., суд врахував також і сімейний стан відповідача, котрий має на утриманні двох малолітніх дітей, необхідність недопущення погіршення матеріального становища відповідача, третьої особи ОСОБА_7 та їх дітей.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення аліментів, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Таким чином, батьки мають обов'язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив зі встановлених обставин, при цьому врахував матеріальний стан відповідача та відповідно до положень вищенаведених норм Сімейного кодексу України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на доведеність позивачем фінансової можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина саме у такому розмірі.

По справі вбачається, що позивач не надала суду належні та достовірні докази про доходи відповідача (довідки фіскальних органів тощо). Виписки з банківських рахунків на ім»я відповідача відображають рух коштів по них, не є доказом місячного чи річного розміру доходу відповідача. Сторони по справі вказують на фінансову забезпеченість та належний матеріальний стан один одного, вказують на можливість кожного надавати відповідну матеріальну допомогу на період навчання сина.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що виписки за картковим рахунком відповідача як ФОП та іншим картковим рахунком на його ім»я вказують на приріст активів відповідача, відтак є його доходами, що за період з вересня 2015 р. по травень 2018 р. відповідач отримував середньомісячний дохід у розмірі 45 568, 60 грн., не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи позивача грунтуються на даних цих рахунків, які відображають виключно рух коштів по них та не є належними доказами доходу відповідача.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідач мав у власності три нежитловим приміщення комерційного призначення, які за час розгляду справи були ним продані, відповідно від їх продажу ним отримані значні доходи, але жодної матеріальної допомоги він сину не надав, оскільки позивачем надані докази щодо їх відчуження, але не надано доказів про те, які саме доходи отримав відповідач.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд повинен був з»ясувати матеріальний стан самого позивача, не заслуговують на увагу, оскільки законодавець визначив, що умовою стягнення аліментів на повнолітніх дітей які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб та не пов»язує це із матеріальним станом батьків, на утриманні яких перебувають діти, які навчаються. Відповідач не заперечує той факт, що син, який навчається за межами України, потребує матеріальної допомоги.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивач укладала неодноразово кредитні договори, що має у власності декілька об»єктів нерухомого майна, що вказує на її досить значне матеріальне становище, оскільки це виходить за межі доказування, оскільки у подібних спорах підлягають доказуванню обставини чи потребує повнолітня дитина, яка продовжує навчання, матеріальної допомоги і чи взмозі відповідач таку допомогу надати.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Судді: Дорош А.І. Одринська Т.В. Триголов В.М.