Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/6740/14

провадження № 61-30386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Габен», Публічне акціонерне товариство Агрофірма «Зоря ім. Плютинського»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б.,

Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Габен» (далі - ТОВ «Габен») та Публічне акціонерне товариство Агрофірма «Зоря

ім. Плютинського» (далі - ПАТ Агрофірма «Зоря ім. Плютинського»), про стягнення заборгованості за кредитним договором, про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ АК «Промислово-інвестиційний банк»), правонаступником якого є ПАТ «АКПІБ», та ТОВ «Габен» укладений генеральний кредитний договір № 301/05, а 11 березня 2009 року - кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 34/05-К, який

є невід`ємною частиною генерального кредитного договору № 301/05, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит шляхом відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії на придбання хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, насіння, хімічних реактивів, сільгосптехніки та інші виробничі потреби.

Сторонами неодноразово вносилася зміни до вказаних договорів,

і останніми змінами від 30 листопада та 29 грудня 2011 року збільшено розмір мультивалютної відновлювальної кредитної лінії до

2 500 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 29 лютого 2012 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами

15 квітня 2010 року з ОСОБА_1 укладений договір поруки

№ 8/05-П зі змінами, внесеними договором від 25 січня 2011 року № 1/9, та 25 січня 2011 року із ОСОБА_2 укладений договір поруки № 8/34-П.

Взяті на себе зобов`язання ні позичальник, ні поручителі не виконують, письмові претензії залишені без належного реагування, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ПАТ «АКПІБ» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня

2013 року позов ПАТ «АКПІБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості за генеральним кредитним договором від 21 березня 2007 року № 301/05, укладеним між ЗАТ АК «Промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Габен», із внесеними змінами договором від 23 травня 2008 року № 2/81, договором від 15 квітня 2010 року № 4/6, договором від 29 липня 2010 року № 6/55, договором від 25 січня 2011 року № 7/5, договором від 30 листопада 2011 року № 8/329, кредитним договором про відкриття кредитної лінії

від 11 березня 2009 року № 34/05-К із внесеними до нього змінами договором від 15 квітня 2010 року № 3/7, договором від 29 липня 2010 року № 5/54, договором від 25 січня 2011 року № 6/6, договором

від 30 листопада 2011 року № 7/330, договором поруки від 15 квітня

2010 року № 8/05-П, укладеним між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 ,

із внесеними змінами договором від 25 січня 2011 року № 1/9 у розмірі 2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКПІБ» суму заборгованості за генеральним кредитним договором від 21 березня 2007 року № 301/05, укладеним між ЗАТ АК «Промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Габен»,

із внесеними змінами договором від 23 травня 2008 року № 2/81, договором від 15 квітня 2010 року № 4/6, договором від 29 липня 2010 року № 6/55, договором від 25 січня 2011 року № 7/5, договором від 30 листопада 2011 року № 8/329, кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 11 березня 2009 року № 34/05-К із внесеними до нього змінами договором від 15 квітня 2010 року № 3/7, договором від 29 липня 2010 року № 5/54, договором від 25 січня 2011 року № 6/6, договором від 30 листопада

2011 року № 7/330, договором поруки від 25 січня 2011 року

№ 8/34-П, укладеним між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 , у розмірі 2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 рудня 2013 року у частині стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 13 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року у частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада

2016 року у складі судді Лакомської Ж. І. позов ПАТ «АКПІБ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з поручителів.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 17 листопада 2016 року задоволено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ «АКПІБ» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк та позичальник уклали договори про внесення змін до кредитного договору без згоди поручителя, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, у зв`язку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою. Отже, позовні вимоги ПАТ «АКПІБ» необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «АКПІБ», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 463/6740/14 з Личаківського районного суду м. Львова.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, оскільки 25 січня 2011 року було укладено договір про внесення змін до договору поруки від 15 квітня 2010 року № 8/05-П, де поручитель ОСОБА_4 погодився з тим, що вносяться зміни в кредитний договір та збільшується обсяг відповідальності до 2 500 000,00 доларів США зі строком повернення кредитних коштів до 29 лютого 2012 року, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не проаналізував зміни до договору поруки.

Щодо договору поруки від 25 січня 2011 року № 8/34, укладеного між банком та ОСОБА_2 , то суд апеляційної інстанції не зробив його правового аналізу. Цей договір укладався в січні 2011 року після внесення змін до генерального та кредитного договорів, де сума повернення грошових коштів становила 2 500 000,00 доларів США зі строком повернення кредитних коштів до 29 лютого 2012 року.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 березня 2007 року між ЗАТ АК «Промислово-інвестиційний банк» та

ТОВ «Габен» укладений генеральний кредитний договір № 301/05 про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у межах суми, яка не може перевищувати 1 760 000,00 доларів США, шляхом укладення окремих кредитних договорів про відкриття мультивалютних кредитних ліній терміном до одного року, які не можуть перевищувати ліміт генерального договору (а.с. 6-8 т. 1 ).

11 березня 2009 року між цими ж сторонами укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 34/05-К, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ТОВ «Габен» кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 11 000 000,00 грн на придбання хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, насіння, хімічних реактивів, сільгосптехніки та на інші виробничі потреби (а.с. 19-22 т. 1).

Сторонами неодноразово вносилися зміни у генеральний кредитний договір від 21 березня 2007 року та кредитний договір про відкриття кредитної лінії від 11 березня 2009 року, та останніми змінами від 30 листопада 2011 року від 21 березня 2007 року та від 29 грудня 2011 року, а саме: договором

від 23 травня 2008 року № 2/81, договором від 15 квітня 2010 року № 4/6, договором від 29 липня 2010 року № 6/55, договором від 25 січня 2011 року № 7/5, та до кредитного договору про відкриття кредитної лінії

від 11 березня 2009 року, а саме: договором від 15 квітня 2010 року № 3/7, договором від 29 липня 2010 року № 5/54, договором від 25 січня 2011 року № 6/6 сторони досягли згоди про збільшення ліміту мультивалютної відновлювальної кредитної лінії до 2 500 000,00 доларів США, з терміном остаточного повернення не пізніше 29 лютого 2012 року року (а. с. 16-17, 30-31 т. 1; 12-13, 18-19 т. 2).

15 квітня 2010 року на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами, між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 8/05-П із змінами, внесеними договором

від 25 січня 2011 року № 1/9, відповідно до умов якого поручитель у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами зі сплати кредитору заборгованості за наданим кредитом у розмірі 2 500 000,00 доларів США, процентів, нарахованих за користування кредитом (у тому числі, у разі прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, процентів за неправомірне користування кредитом), неустойки та збитків, завданих кредиторові, зобов`язався нести солідарну відповідальність за кредитними зобов`язаннями основного боржника (а.с. 33, 212 т. 1).

25 січня 2011 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 укладений аналогічного змісту договір поруки № 8/34-П (а.с. 35-36 т. 1).

Відповідно до розрахунків, наданих ПАТ «АКПІБ», заборгованість

ТОВ «Габен» перед банком станом на 01 жовтня 2012 року складає

2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 444 428,06 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом -

85 191,87 доларів США, прострочена комісія за користування кредитом -

5 861,51 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 183 104,43 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом -

2 456,36 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом у розмірі 28,83 грн (а.с. 98-102 т. 1).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18 лютого 2013 року задоволено позов ПАТ «АКПІБ» та стягнуто із ТОВ «Габен» та

ПАТ «Агрофірма «Зоря ім. Плютинського» заборгованість за генеральним кредитним договором від 21 березня 2007 року (із змінами та доповненнями) та кредитним договором (про відкриття кредитної лінії) від 11 березня 2009 року № 34/05-К (із змінами та доповненнями), у загальній сумі 2 622 440,01 доларів США (в еквіваленті 20 953 295,68 грн) та

5 890,34 грн, а саме: кредитні кошти у сумі 2 444 428,06 доларів США

(в еквіваленті 19 538 313,48 грн); відсотки за користування кредитом у сумі 85 191,87 доларів США (в еквіваленті 680 938,62 грн); комісію за управління кредитом у сумі 5 861,51 грн; пеню за несвоєчасне повернення кредиту

у сумі 91 552,21 доларів США (в еквіваленті 731 776,85 грн); пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у сумі

1 267,87 доларів США (в еквіваленті 10 134,12 грн); пеню за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом у сумі 28,83 грн, - шляхом звернення стягнення на заставлене майно: у розмірі 2 622 440,01 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно (а.с. 158-162 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «АКПІБ» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позичальник за кредитними договорами,

ТОВ «Габен», взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувало,

у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість зі сплати заборгованості за кредитом, процентами та комісією за управління кредитом.

Відповідно до розрахунків, наданих ПАТ «АКПІБ», заборгованість

ТОВ «Габен» перед позивачем станом на 01 жовтня 2012 року складає

2 715 180,72 доларів США та 5 890,34 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 444 428,06 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом

у розмірі 85 191,87 доларів США, прострочена комісія за користування кредитом - 5 861,51 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту -

183 104,43 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 2 456,36 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом в розмірі 28,83 грн (а.с. 98-102

т. 1).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Судом встановлено, що 15 квітня 2010 року на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 8/05-П із змінами, внесеними договором від 25 січня 2011 року № 1/9 (а.с. 33, 212 т. 1).

25 січня 2011 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 укладений аналогічного змісту договір поруки № 8/34-П (а.с. 35-36 т. 1).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи

у задоволенні позовних вимог ПАТ «АКПІБ», дійшов висновку про те, що підстави для солідарного стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні у зв`язку з припиненням поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителів без їх згоди.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15, від 23 грудня

2014 року у справі № 3-196гс14, від 20 лютого 2013 року у справі

№ 6-172цс12, від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-112цс12).

Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (правовий висновок у постановах Верховного Суду України

від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15 та від 20 квітня 2016 року

у справі № 6-2662цс15).

Помилковим є висновок апеляційного суду про збільшення обсягу відповідальності поручителів унаслідок зміни строку дії кредитного договору.

Відповідно до пункту 5.4 договору поруки від 15 квітня 2010 року

(з наступними змінами), укладеного між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 , строк дії договору - з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і до повного погашення зобов`язання за кредитними договорами, в забезпечення яких надано поручительство, а також договорів про внесення змін до них.

Аналогічного змісту пункт міститься і у договорі поруки від 25 січня

2011 року, укладеному між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2 .

Також помилковим є висновок апеляційного суду щодо збільшення обсягу відповідальності поручителів у зв`язку із внесенням 30 листопада 2011 року змін до кредитного договору, де передбачена сплата комісій у розмірі 3 000,00 грн та 1 000,00 грн, чого не було у попередній редакції пункту 3.1 генерального кредитного договору від 21 березня 2007 року № 301/05

(у редакції договору про внесення змін № 7/5 від 25 січня 2011 року).

Так, відповідно до договору від 30 листопада 2011 року про внесення змін до генерального договору про відкриття мультивалютної відновлюваної кредитної лінії від 21 березня 2007 року № 301/05 у пункті 3.1 зазначено, що у день підписання договору про внесення змін до кредитного договору про відкриття мультивалютної відновлюваної кредитної лінії від 11 березня 2009 року № 34/05-К позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 3 000,00 грн з призначенням платежу: «комісійні за внесення змін в умови кредитування до кредитного договору про відкриття мультивалютної відновлюваної кредитної лінії від 11 березня 2009 року № 34/05-К». Позичальник сплачує одноразово банку комісійну винагороду у розмірі 1 000,00 грн за надання банківських послуг за операціями оформлення забезпечення згідно з протоколом тарифного комітету ПАТ «АКПІБ». Отже, вказані платежі є одноразові та не впливають на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Натомість суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АКПІБ», правильно виходив з того, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитними договором належним чином, надавши ТОВ «Габен» грошові кошти в кредит, а відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання.

Зі змісту кредитного договору, договорів про внесення до нього змін не вбачається збільшення обсягу відповідальності поручителів, оскільки зазначені зміни не впливали на сукупну вартість кредиту.

Оскільки згідно з укладеними договорами поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язались перед позивачем як кредитором відповідати за погашення заборгованості позичальника за кредитними договорами як солідарні боржники, тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості з відповідачів солідарно.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі,

а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року скасувати.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада

2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець