Ухвала

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-103/2004

провадження № 61-12330ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Тітова М. Ю.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з останнього на свою користь борг у розмірі 11 930 грн 28 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 8 688 грн 88 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року відмовлено з підстав частини другої статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 358 ЦПК України, виходив з того, що з моменту постановлення рішення місцевого суду минуло 15 років, відповідач ОСОБА_1 був тричі належним чином повідомлений про розгляд справи на 24 лютого 2004 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не був належним чином повідомлений про судові засідання, які розглядалися за позовом ОСОБА_2 .

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року слід відмовити з таких підстав.

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявник оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач

відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на вищевказані обставини та норми закону, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки з доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що оскаржуване рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року не було предметом апеляційного перегляду.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувану ухвалу апеляційного суду, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач був тричі повідомлений про час і місце розгляду справи та в судове засідання не з`явився за невідомими причинами, про день розгляду справи був належним чином повідомлений.

Проте рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року було оскаржено ОСОБА_1 до апеляційного суду лише у травні 2019 року, тобто через 15 років з часу його ухвалення, при цьому відповідачем не зазначено непереборних обставин, які перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, принаймні до спливу 1 року з дати постановлення рішення або протягом розумного строку з дня ухвалення рішення, враховуючи, що у зв`язку з притягненням ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності ці обставини були відомі заявнику набагато раніше.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2004 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від

21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко М. Ю. Тітов