ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 2025/2-56/11
Провадження № 22-ц/818/4266/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи:
Позивачі: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 ,
Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 2 травня 2014 року, ухваленого суддею Дегтярчук М.О.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2010 року Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 вересня 1992 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера -заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов"язків.

У період з 06 по 07 червня 2008 року комісією Генерального штабу Збройних Сил України проводилась перевірка виконання заходів щодо забезпечення вибухопожежобезпеки, живучості, організації служби військ, під час якої встановлено, що технічна територія військової частини НОМЕР_2 перебуває у незадовільному стані. Зазначали, що неналежна організація підполковником ОСОБА_2 та підполковником ОСОБА_1 виконання вимог керівних документів щодо забезпечення пожежної безпеки призвело до того, що 27 серпня 2008 року у результаті попадання стороннього джерела запалювання відбулося загоряння несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно-господарській території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої огорожі технічної території. Накопичення значної кількості легкозаймистих відходів на смітнику та його розміри зумовили швидке поширення полум`я по всій території сміттєзвалища. Перенесені сильними поривами вітру залишки горіння із смітника на технічну територію спричинили загоряння нескошеної сухої трави та штатної тари, де зберігалися 120 мм остаточно споряджені міни, які знаходилися на майданчику тимчасового зберігання № 119, унаслідок чого відбулося займання додаткових порохових зарядів та послідуючі вибухи і детонація боєприпасів на всіх об`єктах арсеналу у період з 27 по З0 серпня 2008 року, що призвело до завдання шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету, престижу та обороноздатності Збройних Сил України, завдання майнової шкоди у розмірі 2 877 127 374 грн 97 коп., а саме: по автомобільній службі - 100 582 грн 34 коп.; по бронетанковій службі - 23 297 грн 78 коп.; по службі зв`язку - 387 585 грн 99 коп.; по квартирно-експлуатаційній службі - 436 201 грн; по медичній службі - 281 грн; по продовольчій службі - 1 695 грн 30 коп.; по службі ракетно-артилерійського озброєння (відділи зберігання) -2 863 813 167 грн 47 коп.; по службі ракетного артилерійського озброєння (поточне зберігання) - 2 529 850 грн 89 коп.; по речовій службі - 16 589 грн 77 коп.; по службі паливо-мастильних матеріалів - 118 812 грн 15 коп.; по інженерній службі - 331 807 грн 93 коп.; по службі радіаційного, хімічного, бактеріологічного забезпечення - 241 528 грн; по метрологічній службі - 4 202 грн 35 коп. Крім того, унаслідок надзвичайної події 27 серпня 2008 року приведені до непридатного стану сховища та майданчики відкритого зберігання, які рахуються по квартирно-експлуатаційній службі на загальну суму 9 130 773 грн.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні, вимоги позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 у рівних частках 2 877 127 374 грн 97 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої з їх вини державі.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2014 року у складі судді Дегтярчук М. О. військову частину НОМЕР_1 залучено до участі у справі правонаступником військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року у складі судді Дегтярчук М. О. позов Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду у рівних долях у розмірі 2 877 127 374 грн 97 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина відповідачів у завданні шкоди державі та її розмір доведено позивачами належними та допустимими доказами, а звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» не є ріабілітуючою обставиною і не звільняє від обов"язку відшкодувати заподіяну державі шкоду у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що правові підстави для стягнення шкоди на користь Міністерства оборони України відсутні, оскільки позивачами пред?явлені вимоги про відшкодування шкоди, завданої знищенням (пошкодження) військового майна, що було закріплено за військовою частиною НОМЕР_2 та перебувало в її оперативному управлінні. Відтак, унаслідок пожежі у військовій частині НОМЕР_2 , що сталася 27 серпня 2008 року, саме військовій частині було завдано майнової шкоди і вона має право на звернення до суду з позовом про відшкодування такої шкоди. Оскільки вироку в кримінальній справі, що була порушена відносно відповідачів, постановлено не було, коло винних осіб судом не встановлено, тому докази, що є у кримінальному провадженні, судом оцінюються у сукупності з іншими доказами.

Крім того, згідно з наданими військовою частиною доказами, а саме: актом проведення службового розслідування за фактом пожежі у військовій частині НОМЕР_2 від 05 вересня 2008 року, наказом командувача військ ордена червоного прапора південного оперативного командування від 08 вересня 2008 року № 238, наказом від 26 вересня 2008 року № 275 командувачем військ ордена червоного прапора Південного оперативного командування було видано «Про причини та умови, що сприяли виникненню порушень служби військ у військовій частині НОМЕР_2 », актом про пожежу від 28 вересня 2008 року, актом про проведення службового розслідування від 10 жовтня 2008 року, надзвичайна подія 27 серпня 2008 року у військовій частині НОМЕР_2 мала місце унаслідок неналежного виконання військових обов"язків не лише відповідачів, а й інших посадових осіб - військовослужбовців, а тому покладення всієї відповідальності за завдану майнову шкоду лише на відповідачів є безпідставним. Також позивачем не доведено розмір завданої майнової шкоди, а призначена судом апеляційної інстанції судово- економічна експертиза не була проведена у зв"язку з ненаданням військовою частиною первинних бухгалтерських документів.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково, рішення апеляційного суду Харківської області від 8 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначають, що судом першої інстанції не встановлено розмір завданої надзвичайними подіями шкоди. Суд не виносив щодо відповідачів обвинувального вироку і їхня вина у спричиненні державі матеріальної шкоди не була судом доведена. Ніяких інших доказів про спричинення з їхньої вини матеріальної шкоди внаслідок надзвичайної події, яка сталася 27.08.2008 р., позивачами не було надано і у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по кримінальній справі цивільними відповідачами. За результатами службового розслідування винним у спричиненні матеріальної шкоди відповідачі не визнавалися, до відповідальності не притягались, оскільки їхня вина не була встановлена. Позивачами не надано документів та доказів про облікування недостачі, яка виникла внаслідок знищення чи пошкодження військового майна внаслідок надзвичайної події 27 08.2008 р., що визначає позивач за матеріальну шкоду, яка є предметом спору. Суд не вжив ніяких заходів до явних порушників фінансової дисципліни і не усунув з невідомих причин виявлені факти порушень облікування та списання військового майна, що перебувають у державній власності. Судом необгрунтовано визнано військову частину НОМЕР_1 правонаступником ліквідованої військової частини НОМЕР_2 .

Представником Міністерства оборони України надані заперечення, в яких він просить відхилити апеляційні скарги відповідачів та залишити рйшення суду першої інстанції без змін.

Заперечення обгрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційні скарги не спростовують фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 07 вересня 1992 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера - заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.

27 серпня 2008 року унаслідок попадання стороннього джерела запалювання відбулося загоряння несанкціонованого сміттєзвалища, яке знаходилось в забороненій зоні на адміністративно-господарській території військової частини НОМЕР_2 вздовж зовнішньої огорожі технічної території. Накопичення значної кількості легкозаймистих відходів на смітнику та його розміри зумовили швидке поширення полум`я по всій території сміттєзвалища. Перенесені сильними поривами вітру залишки горіння із смітника на технічну територію спричинили загоряння нескошеної сухої трави та штатної тари, де зберігалися 120 мм остаточно споряджені міни, які знаходилися на майданчику тимчасового зберігання № 119, унаслідок чого відбулося займання додаткових порохових зарядів та послідуючі вибухи і детонація боєприпасів на всіх об`єктах арсеналу у період з 27 по 30 серпня 2008 року.

Відповідно до Акту проведення службового розслідування за фактом пожежі у військовій частині НОМЕР_2 від 05 вересня 2008 року передумовами та причинами виникнення пожежі були відсутність 27 серпня 2008 року командира військової частини ОСОБА_2 за дозволом начальника служби ракетного артилерійського озброєння логістики Південного оперативного командування полковника ОСОБА_3 в частині та не визначення особи, яка буде виконувати службові обов`язки командира частини на період його відсутності, що унеможливило особисто, безпосередньо на місці організувати ліквідацію пожежі та її наслідків; недостатньо наполеглива та дійова робота керівного складу частини, незадовільна організація підготовки командним складом частини, недостатній контроль з боку посадових осіб логістики Південного оперативного командування (а. с. 13-20, т. 3).

У вказаному акті зазначені пропозиції щодо притягнення до відповідальності за порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про логістику Південного оперативного командування, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, Положення про військову частину НОМЕР_2 : генерал-майора ОСОБА_4 , полковника ОСОБА_5 , полковника ОСОБА_6 , полковника ОСОБА_3 , полковника ОСОБА_7 , підполковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_1 , майора ОСОБА_8 , підполковника ОСОБА_9 , майора ОСОБА_10 та завідувача сховищем ОСОБА_11 .

Згідно з наказом командувача військ ордена червоного прапора південного оперативного командування від 08 вересня 2008 року № 238 основними причинами та умовами, які сприяли виникненню надзвичайної ситуації, були як бездіяльність та неспроможність командира військової частини ОСОБА_2 організувати належним чином службу у військовій частині, вкрай незадовільний рівень організації пожежної безпеки, неспроможність головного інженера ОСОБА_1 ефективно керувати особовим складом під час надзвичайної ситуації, так і формальний підхід офіцерів управління оперативного командування до здійснення контролю, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків заступником начальника логістики Південного оперативного командування полковником ОСОБА_5 , відсутність систематичного контролю з боку начальника озброєння полковника ОСОБА_6 , недбале відношення до виконання своїх службових обов`язків начальника відділу забезпечення живучості та вибухопожежобезпеки арсеналів, баз та складів озброєння, ракет і боєприпасів логістики управляння Південного оперативного командування полковником ОСОБА_7 , недбале виконання службових обов`язків начальником відділу служби військ штабу Південного оперативного командування підполковником ОСОБА_12 , незнання особливостей пожежної небезпеки об`єктів частини, неспроможність керувати ліквідацією пожежі начальником служби пожежної безпеки майором ОСОБА_8 , упущення в організації зберігання та забезпеченні збереження майна начальником зберігання військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_9

28 вересня 2008 року було складено Акт про пожежу, що сталася у військовій частині НОМЕР_2 , в якому зазначено, що виникненню надзвичайної події сприяло те, що командуванням військової частини не було вжито заходів, які передбачено Планом пожежної безпеки військової частини (а.с.108-112, т. 1).

26 вересня 2008 року командувачем військ ордена червоного прапора Південного оперативного командування було видано наказ № 275 «Про причини та умови, що сприяли виникнення порушень служби військ у Військовій частині НОМЕР_2 », яким за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військову частину НОМЕР_2 було оголошено сувору догану ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с.137-140, т. 1).

Відповідно до акту проведення службового розслідування від 10 жовтня 2008 року основними причинами надзвичайної події комісія вважала неналежне виконання начальником 61 арсеналу та іншими посадовими особами арсеналу вимог наказу Міністра оборони України від 25 червня 2007 року № 372 «Про затвердження правил пожежної безпеки для військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил України».

Також у вказаному акті зазначено, що до керівного складу 61 арсеналу відносяться як начальник арсеналу ОСОБА_2 так і головний інженер - заступник начальника арсеналу Заїка О.В., так і ще сім посадових осіб (а.с. 114-118, т. 1).

Постановою Військового Апеляційного суду Військово-Морських Сил від 10 березня 2009 року підполковника запасу ОСОБА_1 , обвинуваченого у недбалому ставленні до військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другоюстатті 425 КК України, та у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року № 660-VІ було звільнено від кримінальної відповідальності і кримінальну справу закрито (а.с. 144-147, т. 2).

Постановою Військового Апеляційного суду Військово-Морських Сил від 26 листопада 2009 року ОСОБА_2 , обвинуваченого у недбалому ставленні до військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 425 КК України, на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року № 660- VІ було звільнено від кримінальної відповідальності і кримінальну справу закрито. Цивільний позов Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 893 392 315 грн залишено без розгляду (а.с.11-13, т. 1).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, якщо не зазначено інше) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Аналогічні визначення закріплені і в чинній редакції КАС України, зокрема, за пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а частиною четвертою статті 19 КАС Україниустановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судами встановлено, що з 07 вересня 1992 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 18 листопада 2006 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (61 арсенал зберігання боєприпасів Південного оперативного командування, дислокований у м. Лозова Харківської області), у військовому званні підполковник, тобто був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 23 березня 1993 року, а з 16 лютого 2008 року перебував на посаді головного інженера -заступника командира військової частини НОМЕР_2 і був військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов?язків.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Доводи представника позивача, що справа підлягає розгляду в цивільному судочинстві, оскільки вони не оскаржують дії відповідачів, судова колегія відхиляє, оскільки у випадку пред"явлення позову про відшкодування шкоди особою, яка перебуває на посаді державної/публічної служби внаслідок невиконання нею службових/посадових обов`язків, суд зобов`язаний надати оцінку правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 2 травня 2014 року скасувати. Провадження у справі за позовом Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 23 серпня 2019 року