Справа № 459/1061/17 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/235/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними в матеріалах справи доказами, в порядку письмового провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Кріля М.Д., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умов укладеного договору відповідачка належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 29.12.2016 року становить - 50 083, 48 грн. Просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості та судовий збір.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 27.09.2005 року у сумі 47 222 (сорок сім тисяч двісті двадцять дві) грн. 36 коп. з яких: 14 205, 69 грн. - тіло кредиту; 15820,01 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 17 196, 66 грн. - нарахована пеня. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат оскаржила відповідач ОСОБА_5, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині рішення, суд першої інстанції без жодної юридичної оцінки її заперечень та заперечень її представника, оцінки всіх доказів, розрахунків, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, вказавши лише те, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за договором № б/н від 27.09.2005 року. При цьому суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, зіславшись на те, що судом критично оцінюються доводи представника відповідача щодо застосування у даній справі строку позовної давності, так як такі спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема відповідно до розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів відповідачка 18.10.2016 року в порядку погашення заборгованості по спірному договору внесла на картковий рахунок грошові кошти в сумі 500,00 грн., хоч кошти вносила не вона, що підтверджується випискою по рахунку наданою позивачем, яка є в матеріалах справи.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що судом першої інстанції та позивачем так і не було спростовного заперечень відповідача щодо розміру нарахованої пені в сумі 17 196 , 66 грн., яка входить в склад заборгованості в загальному розмірі 50 083, 48 грн. Вказує, що із розрахунку заборгованої станом на 29.12.2016 року, вбачається, що пеня почала нараховуватись з 01.07.2016 року і нараховувалась до 29.12.2016 року, і станом на цей день, фактично за 5-ть місяців визначена в розмірі 17 196, 66 грн., що складає більше як наведена заборгованість по тілу кредиту, та розміру відсотків, і як мінімум є підставою для зменшення розміру неустойки за рішенням суду (ст. 551 ЦК). Сам позивач на вимогу суду не міг пояснити розрахунок розміру пені і як такий визначено, пославшись на технічні причини (лист від 14.11.2017 року № 13081 є в матеріалах справи), хоч зобов'язаний був довести цю обставину відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК.

Щодо стягнення коштів як заборгованості по відсотках за користування кредитом, то, як і у випадку з пенею, позивач так і не довів, а суд не обґрунтував у своєму рішенні яким чином виникла заборгованість по відсотках за користування кредитом, в розмірі 15 820, 01 грн., що є черговим свідченням необґрунтованості судового рішення. Вважає, що такий розмір заборгованості по відсотках не вбачається навіть із розрахунків заборгованості, які надані банком до справи,. Зазначає, що згідно листа банку на ім'я суду від 14.11.2017 року № 1308, надати розрахунок механізму нарахування заборгованості по відсотках в розмірі 15820,01 грн., який просять стягнути, не може з технічних причин, що також є свідченням безпідставності позову, та його необґрунтованості, що, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позову.

На думку апелянта, позивач не довів також і розміру заборгованості по тілу кредиту.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2018 рокускасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог задовольнити. В решіт рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, хоч провадження у даній справі відкрито 15 травня 2017 року, тобто до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року, однак апеляційним судом справа розглядається за правилами, передбаченими цією редакцією ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також ще й шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідача не виконує покладених на неї зобов'язань за договором № б/н від 27.09.2005 року, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, однак частково, так як чинним законодавством України не передбачено одночасне стягнення пені та штрафу за порушення зобов'язання, та що підстав для застосування у даній справі строку позовної давності немає, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів відповідач 18.10.2016 року в порядку погашення заборгованості по спірному договору внесла на картковий рахунок грошові кошти в сумі 500,00 грн.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується лише частково, зважаючи на наступне.

Так з матеріалів справи вбачається, що 27.09.2005 року відповідач підписала анкету-заяву, де вказано, що вона ознайомилася та погодилася із умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, та виразила свою згоду, що ця заява з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Заява підписана позичальником та представником банку.

Згідно вказаної заяви відповідача базова процентна став становить 4% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми трат. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися, як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом так і списанням Банку коштів з Дебетної карти.

Звернувшись до суду з даним позовом, банк додав до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Відповідно до пунктів Умов та правил надання банківських послуг в Прива Банку:

2.1.1.2.1 Банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

2.1.1.12.1 Під борговими зобов'язаннями за Кредитом Сторони узгодили зобов'язання Клієнта з повернення тіла Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість Клієнта.

2.1.1.12.2 В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо, в дату нарахування відсотків згідно цих Умов, Клієнт використав всю суму Кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру Кредиту на розмір боргових зобов'язань за Кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків.

2.1.1.12.2.1 У разі виникнення прострочених зобов'язань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної ставки від розміру загальних боргових зобов'язань Клієнта за договором, в т.ч. тих, строк сплати яких не настав.

2.1.1.12.3. Погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Клієнтом в розмірі Мінімального обов'язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі доручення Клієнта.

2.1.12.6.1. У разі непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених Банком тарифів, що діють на дату нарахування, та викладені на Банківському сайті.

2.1.1.12.17. За користування Кредитом Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку в розмірі, визначеному в Тарифах.

2.1.1.4.8. З урахуванням особливостей програмного забезпечення Банку, при продовженні терміну договору або зміни тарифного плану за договором, Банк має право змінити номери рахунку і договору без укладання додаткових угод до даного договору. При цьому новий номер рахунка відображається у виписці по карті.

2.1.1.4.9. Кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості за Кредитом, при реалізації Банком права на стягнення неустойки, насамперед, направляються для погашення відсотків по овердрафту, далі - тіла овердрафту, далі - прострочених відсотків по кредиту, далі - простроченого тіла кредиту, далі - відсотків до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - штрафів згідно розділів 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.8.1. цих Умов, далі - комісій, далі - пені згідно розділу 2.1.1.12.6.1. цих Умов.

Клієн зобов'язується відповідно до пунктів: 2.1.1.5.5. погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, а також оплачувати комісії та інші платежі в поряку та на умовах, передбачених цим Договором.

2.1.1.5.6. В разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди Банку.

2.1.1.5.7. Власник рахунку зобов'язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідач ОСОБА_5 отримала кредитні кошти.

В подальшому, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_5 від 21.03.2017 року (картрахунок НОМЕР_1 від 14.10.2005 року) дев'ять разів в період часу з 2005 року по 2015 рік було здійснено зміну кредитного ліміту, і востаннє кредитний ліміт було змінено 14.07.2015 року та такий становить 25 000,00 грн.(а.с.12).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачу згідно кредитного договору б/н від 27.09.2005 року, було надано кредитні картки №№ : НОМЕР_1 - термін дії до останнього дня жовтня 2012 року, НОМЕР_2 - термін дії до останнього дня жовтня 2012 року, НОМЕР_3 - термін дії до останнього дня липня 2016 року, НОМЕР_4 - термін дії до останнього дня квітня 2017 року, НОМЕР_5 - термін дії до останнього дня травня 2018 року.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 29.12.2016 року становить - 50 083, 48 грн., з яких:

- 14 205, 69 грн. - тіло кредиту;

- 15 820, 01 грн. - нараховано відсотків;

- 17 196, 66 грн. - нараховано пені;

- 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2 361, 12 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафів не оскаржується, тому в цій частині судом першої інстанції не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

Згідно частини першої ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В той же час, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідач не заперечує, що вона отримувала кредит та використовувала кредитні картки на підставі поданої Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку за встановленими тарифами та відкриття рахунку.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач з часу укладення вищевказаного договору, систематично користувалася кредитними коштами, знімала кредитні кошти (по жовтень 2015 року) та частково погашала заборгованість за договором (по жовтень 2016 року).

Востаннє відповідачем було здійснено поповнення карткового рахунку в порядку погашення заборгованості за укладеним договором у розмірі 500,00 грн. 18.10.2016 року, що є фактичними діями, що свідчать про визнання зобов'язаною особою боргу. Належних доказів, що дана суму на поповнення карткового рахунку проведена іншими особами, а не відповідачкою, в матеріалах справи нема.

Процентна ставка на момент отрмання кредиту становила 36%. З січня 2013 року процентну ставку визначено на рівні 30 %, з 01 вересня 2014 року 34, 8%, з 01 квітня 2015 року - 43, 20 %.

Необхідно заначити, що відповідно до анкети-заяви від 27.09.2005 року, підписаної відповідачкою, остання отримала кредит за відсотковою ставкою 4 % на місяць, тобто 48 % річних.

На момент отримання кредиту відповідач відсотки за користування кредитом нараховував виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту.

З червня 2015 року позивач змінив порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включив уже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Апелянт вказує на те, що з розрахунком заборгованості не згідний, оскільки йому не зрозумілий порядок його проведення, в той же час ним не заперечуються умови кредитування викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем, як доказ правильності проведеного ним розрахунку.

Про те, що Умови та Правила не є тими, з якими була ознайомлена відповідачка під час укладення кредитного договору, ні відповідач, ні його представник таких заперечень не висловили.

Доказів, в спростування проведеного позивачем розрахунку, про відсутність боргу відповідачем не надано.

Проте, виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту, фактично отриману позичальником.

Позивачем не доведено підставність та правомірність зміни порядку нарахування відсотків за користування кредитом, а саме включення до бази розрахунку уже нарахованих відсотків та санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань, що є суттєвими умовами договору.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 15 820, 01 грн. є неправильним, оскільки проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту.

Відповідно невірним є і розрахунок пені на прострочене зобов'язання.

Проте, невірне нарахування відсотків та пені на прострочене зобов'язання не свідчить про відсутність боргу по тілу кредиту.

Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки, як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку, що строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

З позовом до суду банк звернувся у квітні 2017 року. Кінцевим строком повернення кредиту визначено останній день травня 2018 року. Отже строк звернення з позовом, щодо погашення тіла кредиту, не сплив.

Початок перебігу строку погашення процентів за кредитом, визначеного щомісячними платежами - квітень 2014 року.

В той же час, до вимог про стягнення неустойки - пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. відповідно до п. 2.1.12.6.1. Умов необхідно застосувати позовну давність та стягнути пеню за період з 18.04.2016 року до 29.12.2016 року відповідно до вимог, заявлених в суді першої інстанції, із розрахунку пені -100,00 грн. на місяць відповідно до Умов кредитування, що становить 800,00 грн.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі заборгованого тіла кредиту, що становить 14 205, 69 грн. та пені в сумі 800, 00 грн.

В решті заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю, оскільки розмір нарахованих сум (процентів та пені) не підтверджено належними доказами.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а саме, в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та пені, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, та часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені в сумі 800 грн. 00 коп.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та стягнення на користь відповідача судових витрат за подання апеляційної скарги, оскільки такі підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог. З відповідача ОСОБА_5 слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 479 грн. 38 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

За наслідками апеляційного розгляду, пропорційно до задоволених вимог, з позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають до стягнення на користь відповідача ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1680 грн. 92 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят грн. 92 коп.) сплачених за подання апеляційної скарги ( а.с. 192).

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 06 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. п. 1, 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом і пенею за договором № б/н від 27.09.2005 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення пені у сумі 17 196 грн. 66 коп. задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по договору № б/н від 27.09.2005 року пеню в сумі 800 грн. 00 коп. (вісімсот грн. 00 коп.). В задоволенні решти вимог про стягнення пені відмовити.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом по договору № б/н від 27.09.2005 року у сумі 15 820 грн. 01 коп. - відмовити. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 червня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 479 грн. 38 коп. (чотириста сімдесят дев'ять грн. 38 коп.) сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1680 грн. 92 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят грн. 92 коп.) сплачених за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.