ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 2012/4613/2012

Провадження № 22-з/818/399/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів : - Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2012/4613/2012 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», приватного акціонерного товариства «Термолайф», Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної служби геології та надр України, Харківської міської ради Харківської області, прокуратури Харківської області, Головного Управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної екологічної інспекції у Харківській області, Жовтневої районної державної адміністрації Харківської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, управління Держсанепідемслужби у м. Харкові в особі Головного управління Держсанепідемслужби у Харківській області, Жовтневого районного відділу ГУ ДСНС України у Харківській області в особі Головного Управління державної служби надзвичайних ситуацій у Харківській області, Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань в особі Харківського національного медичного університету, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради, Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська поліклініка №22», Державного підприємства «Гипрококс», Головного управління Держпраці у Харківській області, Українського науково-дослідного вуглехімічного інституту, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович Вікторії Валеріївни, судді Харківського окружного адміністративного суду Спірідонова Михайла Олександровича про усунення шкоди життю і здоров`ю та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» (далі ПрАТ «ХКЗ») та приватного акціонерного товариства «Термолайф» (далі ПрАТ «Теромалайф»), як до підприємств з ознакою джерела підвищеної небезпеки, з позовом про усунення шкоди життю і здоров`ю та відшкодування завданої її здоров`ю шкоди, який у подальшому уточнювала, доповнювала, розширюючи коло відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на положення статті 282 ЦК України, якою визначено, що фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю і здоров`ю. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки подані відповідачами докази, які є належними і допустимими у цій справі, свідчать, що наявні у ОСОБА_1 захворювання не пов`язані з фактором впливу навколишнього природного середовища, суд визнав, що підстав для задоволення її позову немає.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Харківської області із апеляційною скаргою, в якій просила: рішення суду першої інстанції скасувати, постановити ухвалу про повернення справи у підготовче провадження для розгляду судом першої інстанції за новим порядком, вжити заходи по запобіганню корупційних порушень судді Ленінського районного суду м. Харкова Евтіфієва В.M., постановити ухвалу про відшкодування 200 тис грн. на відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, в тому посилалася на те: що суддя Євгіфієв В.М. не заявив про самовідвід у зв`язку з відкритим щодо нього кримінальним провадженням; що не вжив засобів по врегулюванню реального конфлікту інтересів; що під час розгляду справи не був дотриманий принцип змагальності сторін; що висновки суду першої інстанції про відсутність порушень у господарській діяльності ПрАТ «»ХКЗ» та ПрАТ «Термолайф» не відповідають фактичним обставинам; що суд необґрунтовано не надав оцінки відсутності у відповідачів документів дозвільного характеру; що судом не було надано належної оцінки висновку комісійної експертизи з висновком про можливість виникнення захворювань у неї внаслідок впливу екологічних факторів; що суд невірно вирішив відсутність зв`язку між її захворюваннями та факторами впливу зовнішнього середовища, отруєнням та заподіянням шкоди здоров`ю позивача саме діяльністю ПрАТ «»ХКЗ» та ПрАТ «Термолайф».

Крім того, позивач ОСОБА_1 посилалася на ту обставину, що відповідачі здійснюють діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак саме вони зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо ними не буде доведено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таких доказів відповідачі не надали. Судом першої інстанції при розгляді справи не було надано належної оцінки її доводам, наданим нею доказам, у зв`язку з чим ухвалене рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.

Ухвалюючи вказане судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено порушення в діях відповідачів, яке б призвело до забруднення навколишнього природного середовища та спричинило шкоду здоров`ю позивача ОСОБА_1 .

Погоджуючись із можливістю набуття ОСОБА_1 певних захворювань, наявність яких підтверджена належними і допустимими доказами, у зв`язку з факторами впливу навколишнього природного середовища, апеляційний суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не свідчать про заподіяння шкоди здоров`ю позивача саме діяльністю відповідачів і не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між її захворюваннями та можливими викидами шкідливих речовин в атмосферне повітря підприємств відповідачів.

Також апеляційний суд дійшов до висновку, що так як позивач не надала доказів протиправності дій відповідачів, наявності шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) і шкодою, та не обґрунтована заподіяння і розмір моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції відмовив у задоволені і цих позовних вимог.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення апеляційної інстанцій скасувати, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, свідченням небажання відновити її порушені права на безпечне довкілля. Вказувала, що апеляційним судом порушено принцип змагальності, оскільки в матеріалах справи містяться докази неотримання відповідачами судових повісток у зв`язку з їх поверненням за закінченням терміну зберігання, а ПрАТ «Харківський коксовий завод» і ПрАТ «Термолайф», будучи належним чином повідомлені про судове засідання, на нього не з`являлися, чим проявляли неповагу до суду. Також посилалася на те, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року № 1662 «Про затвердження переліку професійних захворювань», згідно з якої її захворювання безпосередньо спричинені забрудненням навколишнього природного середовища.

Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржену нею постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року залишено без змін.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського апеляційного суду із заявою про постановлення судом додаткового рішення по її апеляційній скарзі від 24 квітня 2018 року на рішення суду від 05 березня 2018 року по справі № 2012/4613/2012.

Обґрунтовуючи вказану заяву ОСОБА_1 вказувала, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції протиправно, на її думку, залишено без уваги певні вимоги апеляційної скарги від 24.04.2018 року та клопотання від 02.08.2018 року, а саме:

1)Прохання про переведення розгляду справи № 639/4613/2012 у підготовче провадження на вимоги ЦПК України із змінами та доповненнями станом на 15.12.2017 року - які вступили в силу з січня 2018 року, так як процесуальні дії, передбачені новою редакцією кодексу, не були вчинені суддею першої інстанції Євтіфієвим В. Вони не були вчинені також і колегією суддів при постановленні рішення апеляційної інстанції від 11.09.2018 року. Невиконання судовою колегією п.9 статті 1 Перехідних положень при розгляді позову в ухваленому судовому рішенні не було мотивовано нормативними документами, а, враховуючи імперативність виконання судами вимог п.9 статті 1 Перехідних положень ЦПКУ - позиція суду потребує ухвалення додаткового судового рішення із мотивацією для вчинених судом процесуальних дій судової колегії без дотримання вимог зазначених вище Перехідних положень у новій редакції ЦПК України від 15.12. 2017 року ;

2)У судовому рішенні 11.09.2018 року в порушення статті 265 ЦПКУ взагалі відсутній аналіз доказів, поданих позивачем до матеріалів справи в обґрунтування позову та відеоматеріалів, наданих суду на електронному лазерному диску, відсутній аналіз наданих Протоколу і Постанови Новобаварського відділу виконавчої служби від 07.03.2017 року та Протоколу і Постанови від 31.03.2017 року - складних державними виконавцями по результатах вилучення у відповідачів документів дозвільного характеру Новобаварським відділом державної виконавчої служби з урахуванням вимог статті 265 ЦПКУ необхідно ухвалення додаткового судового рішення по зазначених вище важливих доказах у справі через відсутність у тексті рішення правової позиції суду по офіційних документах виконавчої служби.

3)У рішенні суду від 11.09.2018 року у мотивувальній та резолютивній частині судом не вказані в обгрунтування висновків колегії судців по результатах розгляду справи про поновлення права на безпечне довкілля та відшкодування шкоди - якими саме релевантними рішеннями Європейського суду з прав людини та нормами Європейської Конвенції про захист прав людини керувалась колегія судців при постановленні свого рішення - це є імперативною вимогою п.4 статті 10 ЦПКУ - невиконання вимоги п.4 статті 10 ЦПКУ при постановленні рішення потребує постановления додаткового рішення із виконанням судом зазначених вище процесуальних умов ЦПКУ при розгляді позовів про поновлення порушених прав.

4)Позивачем ОСОБА_1 до Харківського апеляційного суду було подане клопотання від 02.08. 2018 року про заборону колегією суддів незаконної діяльності комплексу потенційно небезпечних об`єктів - який працював без отримання висновку по матеріалах ОЦІНКИ ВПЛИВУ НА ДОВКІЛЛЯ відповідно до вимог п4 статті 16 ЗУ «Про оцінку на довкілля» від 23.05.2017 року № 2059-VIII. Інформація про результати розгляду поданого позивачем клопотання у рішенні суду від 11.09.2018 року відсутня. Необхідне додаткове рішення суду по розгляду клопотання про заборону діяльності без матеріалів ОВД.

5)Суд розглядав письмові документи, подані відповідачами у якості доказів та перелічив їх у рішенні - але в перелічених дозвільних документах не зазначений їх отримувач - комплекс підприємств-відповідачів - визнаний таким за ознакою територіального їх розміщення один від одного ближче ніж 500 метрів - а така ситуація вимагає отримання дозволів та висновків одних на весь комплекс на вимоги ЗУ « Про об`єкти підвищеної небезпеки» у кореспонденції із п.5 Постанови КМУ № 956 від 11.07.2002 року передбачено отримання сумісних дозвільних документів на комплекс при розміщенні джерел викидів ближче ніж 500 метрів.

Вказує, що відповідачі не заперечували проти існування комплексу, суд не встановив, що підприємства - відповідачі не є одним потенційно небезпечним комплексом за адміністративною ознакою, але перелічені колегією суддів у рішенні суду дозвільні документи не належать зазначеному комплексу потенційно - небезпечних об`єктів. Для роботи комплексу у рішенні не зазначено жодного дозвільного документу - а це означає що необхідне додаткове рішення з цього питання із мотивацією колегії суддів. По факту підприємства - відповідачі це один територіальний комплекс, в рішенні суду - перелічені окремі дозвільні папери - документи на роботу комплексу не зазначені.

За таких обставин необхідне постановления судом додаткового рішення суду із зазначенням правової позиції суду по зазначеним фактам для його відповідності статті 265 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення та просила задовольнити вказану заяву та подану в цей же день доповнення до заяви від 21.10.2019 року, вказуючи про необхідність розкриття змісту наведених на сторінках 9 і 10 постанови Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2018 року висновку про відмову у позові «з інших підстав»; звертала увагу на необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на положення пункту 5 статті 1187 ЦК України якою на власника джерела підвищеної небезпеки покладено обов`язок доводи непричетність у заподіянні шкоди здоров`ю позивача. Крім того, ОСОБА_1 , повідомивши про відсутність з її боку заяв про відвід суддям даної судової колегії та секретарю судового засідання, вказувала на неповноважність складу колегії суддів, стверджуючи, що згідно вимог закону, додаткове рішення має право постановляти лише ті судді, які ухвалювали основне рішення 11 вересня 2018 року, а також стверджувала про існування конфлікту інтересів у члена колегії суддів Колтунової А.І. з огляду на ухвалення під її головуванням судового рішення 11 вересня 2018 року.

Представник Головного управління Держпродспоживслужби Харківської області та представник Жовтневої РДА .. просили відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення, вважаючи її вимоги безпідставними.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки, про відношення до заяви ОСОБА_1 та із заявами про відкладення судового засідання не зверталися.

Зважуючи на положення частини 4 статті 270 ЦПК України та особливості апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи за відсутністю вказаних учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та інших осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи учасників, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення за таких підстав.

Згідно частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) судом стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Зазначений перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним і довільному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (в редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Зміст частини 1 статті 270 ЦПК України в діючій редакції, яка існувала і станом на 11 вересня 2018 року, тобто на час вирішення Апеляційним судом Харківської області апеляційної скарги ОСОБА_1 , є аналогічним змісту статті 220 ЦПК України в редакції цього кодексу на час надання роз`яснень постановою Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови убачається, що всі її доводи зведені до критичної оцінки ухваленої 11 вересня 2018 року Апеляційним судом Харківської області постанови про часткове задоволення апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 05 березня 2018 року та про відмову у задоволенні її позову, але з інших підстав, які викладені в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції від 11 вересня 2018 року.

Однак перегляд судових рішень може здійснюватися лише у спосіб, в порядку та з підстав, передбачених розділом V ЦПК України, який не передбачає перегляд постанови апеляційного суду у зазначений ОСОБА_1 спосіб, тобто шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Вимоги та доводи, які викладені в заявах ОСОБА_1 від 21.10.2019 та від 18.12.2019 року про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, можуть бути складовою частиною касаційної скарги (п.5 ч.2 ст.392 ЦПК України), та за умови наявності передбачених ст.ст.411, 412 ЦПК України підстав можуть впливати на перегляд судом касаційної інстанції судових рішень першої і апеляційної інстанції, але аж ніяк не свідчать про наявність передбачених ч.1 статті 270 ЦПК України підстав для ухвалення апеляційним судом додаткового рішення.

Заявником порушено питання про ухвалення додаткового рішення з підстав, які не передбачені законом (ч.1 ст.270 ЦПК України), а тому заява про ухвалення додаткового рішення суду апеляційної інстанції задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів вважає помилковим твердження ОСОБА_1 про неправильне визначення складу судової колегії з розгляду її заяви від 21.10.2019 року про ухвалення додаткового судового рішення з посиланням на ту обставину, що справа за її апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції була розглянута і постановлено судове рішення 18 вересня 2018 року колегією суддів Колтунової А.І., Маміної О.В. та Пилпичук Н.П., оскільки зазначений в частині 1 статті 270 ЦПК України термін «суд, що ухвалив рішення» передбачає в даному випадку суд, який не є відмінним за територіальною, інстанційною та юрисдикційною ознакою від того суду, який ухвалив основне рішення.

Тобто, зазначене частиною 1 статті 270 ЦПК України не обмежує можливість вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в залежності від персони, яка здійснювала повноваження судді при ухваленні основного рішення.

За таких обставин визначення складу судової колегії з розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.10.2019 року посадовими особами апарату Харківського апеляційного суду було вірно здійснено у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України та п.15 Перехідних положень.

Крім того, Апеляційний суд Харківської області, суддями якого 11 вересня 2018 року вирішена апеляційна скарга ОСОБА_1 , Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Інші доводи ОСОБА_1 не стосуються суті питання, яке вирішується в цьому провадженні і на висновки колегії суддів щодо вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення не впливають.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 270, ч.2 ст.381, ст.ст.389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2012/4613/2012 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.12.2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова