Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 521/3802/16

провадження № 61-17066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - Департамент міського господарства Одеської міської ради

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малинівського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року у складі судді: Маркарової С. В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіної А.П.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом ОСОБА_4 та з урахуванням уточнень просили:

- визнати частково недійсним розпорядження про приватизацію № НОМЕР_1 від 21 квітня 2005 року в частині незаконного включення до квартири частини балкону-галереї, позначеної в технічній документації як веранда площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1;

- зобов`язати відповідача знести дві позаквартирні перегородки, які розташовані на другому поверсі у допоміжному приміщенні дерев`яного балкону-галереї загального користування.

Свої вимоги обґрунтували тим, що сторони проживають у будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 - квартира АДРЕСА_4 у зазначеному будинку. Однак, відповідач незаконно приватизував частину позаквартирного балкону-галереї загального користування, як частину своєї квартири, що стало підставою для подачі вищевказаного позову.

Враховуючи наведене, просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи Департамент міського господарства Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано частково недійсними розпорядження про приватизацію № НОМЕР_1 від 21 квітня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради; свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1, зареєстроване за № 3-22406.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, виходив із того, що переобладнання квартири відповідач здійснив самочинно, при приватизації житла неправомірно включив до складу своєї квартири частину коридору (галереї) загального користування. Також суд не погодився з доводами відповідача про пропуск позивачами строку звернення до суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позову.

Визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 та свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 3-22406, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_5 при проведенні приватизації вказаної квартири.

Зобов`язано ОСОБА_4 знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_1 напроти АДРЕСА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, частково погоджуючись із висновком суду першої інстанції, зазначив, що, ухвалюючи рішення суд попередньої інстанції не вказав в якій частині вказані документи підлягають визнанню недійсними. Також апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивачів про зобов`язання відповідача знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі на другому поверсі будинку сторін, оскільки їх наявність створює перешкоди позивачам в користуванні позаквартирним коридором по усьому периметру. Під час апеляційного перегляду судом не встановлено пропуску позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин положення статті 100 ЖК Української РСР, оскільки квартира позивача не є комунальною, а належить йому на праві приватної власності.

Судами не надано належної правової оцінки ордеру № 078, виданому ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 , не враховано, що позивачами не доведено наявності перешкод у користуванні позаквартирним коридором.

Крім того, для з`ясування питань, що виникають при розгляді спорів пов`язаних з проведенням перепланування (переобладнання) приміщень суд повинен був призначити відповідну експертизу.

Також помилковим є незастосування наслідків спливу позовної давності.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Департамент міського господарства Одеської міської ради, про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності на житло, зобов`язання вчинити певні дії. Витребувано зазначену справу з Малиновського районного суду м. Одеси.

Зупинено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 21 квітня 2005 року, зареєстрованого в реєстрову книгу за № 3-22406.

Згідно технічного паспорту, складеного КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03 березня 2005 року, вищевказана квартира складається із: 1 кімнати - 14,2 кв. м, кухні - 14,2 кв. м, веранди - 3,9 кв. м та 3,2 кв. м, загальна площа - 34,2 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 жовтня 2002 року Одеською залізницею, службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд, зареєстрованого в реєстрову книгу за № 2147, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (змінила прізвище на ОСОБА_1 , ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності (в рівних частках) квартира АДРЕСА_6 .

Квартира АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно зі схемою поетажного плану будинку АДРЕСА_1 квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 , та в квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 , здійснюється через коридор загального користування, з якого також здійснюється вхід і до інших квартир другого поверху зазначеного будинку, без визначення окремих приміщень до квартир у позаквартирному коридорі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених в су першої інстанції.

За положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За змістом статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є ті, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори та інші технічні приміщення).

Конституційний Суд України у справі № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року зазначив, що ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися і розпоряджатися цими приміщеннями.

Відтак, незалежно від того, хто прибудував перегородку, якщо вона зведена незаконно і порушує права інших осіб, та особа, яка нею володіє, повинна її знести.

Відповідні рішення компетентних органів щодо надання дозволу на встановлення перегородки на позаквартирному коридорі та включення новоутвореної веранди до складу квартири АДРЕСА_4 не приймались.

Згідно листа Малиновської районної адміністрації від 01 жовтня 2010 року «галерея - балкон» будинку АДРЕСА_1 є місцем загального користування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області, в іншій справі визнано частково недійсними розпорядження від 01 жовтня 2002 року № 382 та свідоцтво про право власності на житло від 01 жовтня 2002 року, видані позивачам в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_6 , при проведенні приватизації вказаної квартири. Зобов`язано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 між квартирою АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_8 .

Враховуючи наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для визнання недійсними розпорядження про приватизацію від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 та свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2005 року № НОМЕР_1 в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв. м та 3,9 кв. м до загальної площі квартири АДРЕСА_5 при проведенні приватизації вказаної квартири ОСОБА_4 . Оскільки приміщення веранди площею 3,9 кв. м та 3,2 кв. м є невід`ємною частиною позаквартирного коридору (галереї) загального користування, воно не підлягає приватизації і не може бути передано у приватну власність.

Обґрунтованим є й висновок про те, що наявність самовільних перегородок в позаквартирному коридорі на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 створює перешкоди позивачам у користуванні позаквартирним коридором по усьому периметру, чим порушує їх права і законні інтереси.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В контексті даної правової норми власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би вони і не були пов`язані з порушенням права володіння.

Колегія суддів не приймає доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо необхідності призначення у справі судової експертизи, оскільки в ході розгляду справи відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не заявляв відповідне клопотання.

Перевіряючи дотримання позивачами позовної давності, судом апеляційної інстанції встановлено, що про факт приватизації відповідачем частини позаквартирного коридору загального користування позивачі дізналися у 2015 році під час розгляду судом цивільної справи № 521/9175/13ц та при виконанні судового рішення.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених мотивувальній частині постанови суду, а зводяться до оцінки доказів, незгод заявника з висновками щодо їх оцінки.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року без змін, оскільки постанова суду є законною та обґрунтованою

В поданій касаційній скарзі відповідач також просить скасувати рішення Малинівського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року. Разом із тим це судове рішення правомірно скасовано судом апеляційної інстанції під час його апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 7 лютого 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук