Справа № 310/3197/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання - Гоноболіної О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів з повнолітньої доньки на утримання батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області з позовом про стягнення аліментів з повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову.

У позові зазначає, що він є батьком відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дівоче прізвище останньої ОСОБА_1, що вбачається з копії свідоцтва про народження. Приблизно до 2008 року він мешкав разом із донькою за адресою: АДРЕСА_1, однак внаслідок конфліктів виникаючих між ним, донькою та його колишньою дружиною ОСОБА_5, він був вимушений переїхати до дачного будинку НОМЕР_3, розташованого на території АДРЕСА_2. Приблизно рік тому, відповідач разом із співмешканцем вигнали його з вищенаведеного дачного будинку, заборонивши там проживати. Деякий час він мешкав у сусідів, а потім у покинутому металевому приміщенні, розташованому на території одного з дачних будинків вказаного кооперативу «Дормаш». В липні 2017 року внаслідок падіння він отримав суттєву травму ноги, у звязку із чим майже чотири місяці перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8831-956. В серпні 2017 року в лікарні м. Запоріжжя йому було поставлено апарат Ілізарова, який наразі ще не знятий. Продовжуючи лікування, він ще і з 26 березня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що вбачається з довідки від 07 травня 2018 року. Через отриману травму не може вільно та без сторонньої допомоги пересуватися, тому наразі з літа 2017 року вимушений був проживати у родині рідної сестри ОСОБА_6 Звернув увагу на те, що власного житла не має, є пенсіонером, а тому єдиним джерелом існування для нього є пенсія, яку він отримує, як інвалід ІІІ групи (загального захворювання), розмір якої становить 2913,47 грн. Через отриману травму значну частину коштів з пенсії витрачається на придбання ліків, тому, враховуючи похилий вік, непрацездатність, стан здоровя вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з повнолітньої доньки на своє утримання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримали раніше заявлені вимоги просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали, посилаючись на скрутне матеріальне становище, хворобливий стан здоровя, вказавши, що ОСОБА_1 має брата та сестру і має можливість мешкати із ними та інші обставини викладенні у письмовому запереченні від 10 липня 2018 року. Так згідно заперечення проти позову, відповідач вказала, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти - донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Її прибуток є незначним, вона отримує допомогу на дітей, отримує виплати по безробіттю, витрачає значну частину сімейного бюджету на придбання ліків та сплату комунальних послуг. Матеріальне становище її родини є настільки скрутним, що загальна сума сукупного доходу замала від прожиткового мінімуму на одну людину, тому на кожного члена її родини припадає менш чим передбачено чинним законодавством. Вважає., що її батько отримує пенсію у розмірі 2913,47 грн., що в два рази перевищує дохід на одного члена її родини. Вважають позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що приходиться позивачу сестрою і тому добре знає його родину, а саме колишню дружину ОСОБА_5 та відповідача - доньку ОСОБА_3 Сімя ОСОБА_5 була створена у 1979 році і вже у 1980 році у родині народилася донька ОСОБА_5. З метою стати на чергу та отримати квартиру від заводу колишня дружина ОСОБА_5 розірвала шлюб із чоловіком, однак фактично подружжя продовжувало спільно проживати та вести спільне господарство. Так, від заводу «Дормаш» була отримана квартира та земельна ділянка, де спільно сімєю була збудована дача. У 1993 році позивач потрапив у ДТП та отримав значні травми, у наслідок чого була оформлена пенсія по інвалідності. За часи спільного проживання із родиною працював на заводі слюсарем, зварювальником та отримував пенсію, намагався утримувати родину. Згодом у родині почали руйнуватися відносини і ОСОБА_1 вигнали з квартири, та він був змушений жити на дачі, але пізніше його позбавили можливості користуватися дачею. Після того, жив де запропонують, у товаришів, друзів, брата. З літа 2017 року проживав у її родині, під час лікування їй приходилося витрачати власні кошти, оскільки це її брат і вона не могла не звертати уваги на його здоровя та хворобливий стан, допомагала, як могла. Вказала на те, що жодного разу відповідач не поцікавилася батьком, матеріально та морально його не підтримує. На даний час йому навіть ніде жити. Постійно мешкати у неї, чи брата він не може, оскільки його присутність ускладнює відносини у їх родинах.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що приходиться позивачу колишньою дружиною, а відповідачу матірю. У 1979 році вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_1, а у 1980 році у них народилася дочка ОСОБА_9. З початку подружнього життя, приблизно вісім місяців мешкали у батьків чоловіка, потім наймали житло. Оскільки вона працювала у дитячому садочку вихователем, то стала у чергу на житло від заводу «Дормаш» і згодом отримала його. ОСОБА_1 деякий час мешкав окремо, але після отримання нею квартири повернувся до родини. У 1986 році шлюб був розірваний, але фактично мешкали разом та вели спільне господарство. За час спільного життя спільно користувалися квартирою та дачею № 256. В 1993 році, повертаючись з дачі разом із чоловіком потрапили у ДТП, після чого позивач отримав травми та у подальшому оформив пенсію по інвалідності. Наголосила, що хоча і розірвала шлюбні відносини з ОСОБА_1 у 1986 році, але фактично родина розпалася у 2013 році, у судовому порядку аліменти на спільну дитину доньку ОСОБА_5 не стягувала, питання про порушення його батьківських прав не порушувала. Наголосила, що на теперішній час ОСОБА_3 перебуває у скрутному матеріальному становищі, самостійно утримує двох малолітніх дітей, має хронічні захворювання та з вересня 2018 року не працевлаштована, перебуває на обліку у Центрі зайнятості та отримує соціальні виплати по безробіттю.

Суд, приймаючи до уваги пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 є рідною донькою позивача ОСОБА_1 її дівоче прізвище ОСОБА_1, прізвище ОСОБА_3 обране під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 наведене вбачається з копії свідоцтва про народження та копії паспорту громадянина України (а.с.4, 5)

З копій паспорта громадянина України та пенсійного посвідчення вбачається, що позивач ОСОБА_1, 18 травня 1949 року досяг пенсійного віку та перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі, починаючи з 19 квітня 1994 року і довічно йому призначена пенсія по інвалідності, як інваліду ІІІ групи ( загального захворювання)(а с. 6).

Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі за № 1818 від 07 травня 2018 року та № 3307 від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажу за списком №2 у розмірі 2913, 47 грн. на місяць (а.с.8, 63).

З копії виписки із медичної картки хворого № 3300 відділення кістково- гнійної інфекції за 2017 рік та копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 8831-926 за 2017 рік вбачається, що ОСОБА_1, 1949 р.н. перебував на лікуванні з причини побутової травми лівої гомілки, має ускладнення після травми отриманої у наслідок ДТП у 1993 році, призначене тривале медикаментозне лікування (а.с.12,13 ).

Так, судом встановлено, що в липні 2017 року внаслідок падіння ОСОБА_1 отримав суттєву травму ноги, у звязку із чим майже чотири місяці перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8831-956. В серпні 2017 року в лікарні м. Запоріжжя йому було поставлено апарат Ілізарова. Продовжуючи лікування, останній з 26 березня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ БМР «Бердянське територіальне медичне обєднання», що вбачається з довідки від 07 травня 2018 року (а.с.14). Через отриману травму не може вільно та без сторонньої допомоги пересуватися. Єдиним джерелом для існування позивача ОСОБА_1 є пенсія.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 інвалід ІІІ групи і йому заборонений важкий фізичний труд (а.с.7), досяг загальнопенсійного віку, тобто є непрацездатною особою.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працездатна, постійного працевлаштування відповідач немає, наразі зареєстрована, як безробітна в Бердянському міськрайонному центрі зайнятості та отримує виплати з 11 жовтня 2018 року, на її утриманні перебувають неповнолітні діти - донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30) та син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення, відповідач отримує допомогу одинокої матері на дитину ОСОБА_7 у розмірі 803,98 грн. (а. с. 34) та допомогу одинокої матері (вдові) на дитину ОСОБА_8 у розмірі 1171, 98 грн. (а.с.35). Значну частину сімейного бюджету відповідач витрачає на лікування, оскільки хворіє на цукровий діабет ІІ типу, однак згідно довідки Бердянського МСЕК інвалідом не визнана.

Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька з повнолітньої доньки, суд виходить з положень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, судам розяснено, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК).

Судом встановлено та не спростовано те, що позивач ОСОБА_1, починаючи з часу створення родини, народження дочки у 1980 році та до 2003 року постійно мешкав у родині відповідача ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_5 Хоча шлюб був офіційно розірваний у 1989 році, відповідач продовжував утримувати родину та не ухилявся від утримання дочки. У судовому засіданні, свідок ОСОБА_5 підтвердила, що не порушувала питання про позбавлення позивача батьківства відносно доньки ОСОБА_3

Приймаючи до уваги викладене, зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача, беручи до уваги те, що за ст. 202 СК України, утримання непрацездатних батьків є зобовязанням повнолітніх сина, чи дочки, зважаючи на те, що позивач потребує матеріальної допомоги, суд, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання батька у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, починаючи стягнення з часу звернення до суду, тобто з 11 травня 2018 року.

Враховуючи те, що позивач при предявленні позову звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», у такому разі, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 202, 205 СК України, ст.ст.12, 77, 78, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на утримання батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову 11 травня 2018 року.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 травня 2019 року.

Суддя Н. М. Дубровська