ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2119/19

Провадження № 22-ц/816/5069/19

Сумсь кий а пеляційн ий суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

10 червня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 35543,52 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 листопада 2013 року з відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості та строком повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконав зобов`язання із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 15 травня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 35543,52 гривень, яка складається з 764,03 гривень боргу по тілу кредиту, 28799,75 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 3811 гривень пені, 500 гривень фіксованої частини штрафу та 1668,74 гривень процентної складової штрафу.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 764,03 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 18 листопада 2013 року та 1921 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафу позивач оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно не взяв до уваги Умови та Правила надання банківських послуг, з якими позичальник був ознайомлений, погодився з ними та у судовому порядку питання недійсності умов кредитування не оскаржував, як і не оскаржував розрахунок заборгованості за кредитним договором. В апеляційній скарзі також йдеться про те, що відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією. До того ж, позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені та штрафів.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 764,03 гривень боргу по тілу кредиту не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у анкеті-заяві відповідач також засвідчив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 8).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який відповідачем не підписаний (а.с. 9-32).

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 листопада 2013 року станом на 15 травня 2019 року загальна сума боргу становить 35543,52 гривень, з яких: 764,03 гривень заборгованість по тілу кредиту; 28799,75 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3811 гривень пені та комісії; 500 гривень фіксованої частини штрафу; 1668,74 гривень процентної складової штрафу (а.с. 6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам, пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом, комісії та відповідальності за порушення умов договору, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Також суд вказав, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 листопада 2013 року шляхом підписання анкети-заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме з вказаними документами відповідач ознайомився, розумів їх зміст і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини у даній справі, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, судом правильно встановлено, що у заяві позичальника від 18 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена, не вказана комісія, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тобто сторонами кредитного договору плата за користування кредитом у виді процентів і комісії та відповідальність за прострочення виконання зобов`язань не обумовлені, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані. Зокрема, не доведено, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними у момент підписання 18 листопада 2013 року анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду з позовом (червень 2019 року). Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання анкети-заяви позичальником.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відсутності у підписаній відповідачем анкеті-заяві умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені і штрафу за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам, комісії, пені та штрафу.

Решта доводів скарги щодо грубого порушення судом основоположних норм банківського кредитування, фінансової стабільності банку предмету спору не стосуються, а тому не розглядаються.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 19 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина