Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/6787/16-ц

провадження № 61-22433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідачі: Хмельницька районна державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Шаровечківська сільська рада Хмельницького району,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2016 року у складі судді Продана Б. Г. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Пастощука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування розпоряджень та державних актів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шаровечківської сільської ради від 05 грудня 2002 року № 10 йому було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,00 га, на території с. Шаровечка Хмельницького району Хмельницької області.

На підставі вказаного рішення сільської ради йому видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки за № 35.

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 03 березня 2007 року № 237/07, передано у власність та видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 29 вересня 2009 року № 1155/09 передано у власність та видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства від 10 серпня 2010 року серія ЯЛ № 794043 ОСОБА_3 , що розташована в адміністративних межах Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Ці земельні ділянки за координатами на місцевості частково накладаються на земельну ділянку, яка на праві власності належить ОСОБА_1 . Крім того, розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації та видані на підставі них державні акти на право власності на землю є незаконними через те, що передано у власність не вільні земельні ділянки територіальної громади с. Шаровечка, а частину належної на праві власності земельної ділянки ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації і визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 147645 від 13 березня 2007 року, що виданий ОСОБА_2 , серія ЯЛ № 794043 від 10 серпня 2010 року ОСОБА_3 .

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Шаровечківської сільської ради Хмельницького району про визнання недійсним рішення Шаровечківської сільської ради від 05 грудня 2002 року № 10 щодо передання безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,00 га в районі підстанції 330, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 16 вересня 2004 року

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що Шаровечківська сільська рада не мала права розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою, оскільки вона знаходиться поза межами с. Шаровечка.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування розпоряджень та державних актів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування розпоряджень та державних актів та об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним рішення Шаровечківської сільської ради Хмельницького району від 05 грудня 2002 року № 10 щодо передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 1,00 га в районі підстанції 330 ОСОБА_1 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 16 вересня 2004 року, виданий ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування розпоряджень Хмельницької районної державної адміністрації та визнання недійсними державних актів на право власності на землю, виданих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Шаровечківської сільської ради від 05 грудня 2002 року № 10 та визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , хоча й знаходиться у адміністративних межах селищної ради, проте поза межами населеного пункту, то нею має право розпоряджатися районна державна адміністрація, а не селищна рада.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна земельна ділянка, яка рішенням Шаровечківської сільської ради від 05 грудня 2002 року № 10 передана безоплатно у власність ОСОБА_1 , розміром 1,00 га, в районі підстанції 330, для ведення особистого селянського господарства, розташована поза межами населеного пункту села Шаровечка, тому за пунктом 12 Перехідних положень розділу Х Земельного кодексу України Шаровечківська сільська рада не мала права нею розпоряджатися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 травня 2008 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Хмельницька районна державна адміністрація не мала права розпоряджатися спірною земельною ділянкою та передавати її ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушила пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, згідно яких до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Шаровечківської сільської ради від 05 грудня 2002 року № 10 ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 1,00 га в районі підстанції 330, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7). На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_1 16 вересня 2004 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, де зазначено, що земельна ділянка розташована с. Шаровечка Шаровечківської сільської ради (а.с. 8).

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 29 вересня 2009 року № 1155/09 передано у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,2500 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №794043 видано 10 серпня 2010 року, земельна ділянка розташована: Хмельницька область, Хмельницький район, Шаровечківська сільська рада «за межами населеного пункту», кадастровий номер :03:012:2771 (а.с. 116).

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 22 листопада 2006 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства на території Шаровечківської сільської ради ОСОБА_2 , площею 2,00 га, (а.с. 155) розпорядженням від 03 березня 2007 року № 237/07 передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1 2638 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку видано ОСОБА_2 05 березня 2007 року, земельна ділянка розташована на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району, кадастровий номер :03:012:0419 (а.с. 39).

Рішенням від 17 липня 2013 року № РВ-013 державного кадастрового реєстратора ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 , із земельною ділянкою, кадастровий номер :03:012:2771, ОСОБА_3 , площа співпадає на 11,0555 %, та із земельною ділянкою, кадастровий номер :03:012:0419, ОСОБА_2 , площа співпадає на 88,1772 % (а.с. 14).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України).

Порядок набуття громадянами земельних ділянок у власність, шляхом їх безоплатної приватизації, або отримання у користування, визначено статтями 118, 123 ЗК України.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування приймається, зокрема, і органом місцевого самоврядування на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Так, судами встановлено, що відповідно до технічного висновку інженера-землевпорядника щодо дослідження земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на праві власності з кадастровим № :03:012:0419, співпадає з земельною ділянкою ОСОБА_1 на 88,1772 %.

Рішенням від 17 липня 2013 року № РВ-013 державного кадастрового реєстратора ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину наданої у власність земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою, кадастровий номер :03:012:2771, ОСОБА_3 , площа співпадає на 11,0555 % та перетину із земельною ділянкою кадастровий номер :03:012:0419, ОСОБА_2 , площа співпадає на 88,1772 % (а.с. 14).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Тлумачення зазначених норм ЗК України дає підстави дійти висновку, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що на момент видачі розпорядження Хмельницькою районною державною адміністрацією від 29 вересня 2009 року № 1155/09 щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, та від 03 березня 2007 року № 237/07 щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1 2638 га, зазначені земельні ділянки не були вільними.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк