Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 265/3910/16-ц

провадження № 61-24316св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О.М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

в м. Маріуполь Донецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Мельник І. Г., та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 25 січня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів:

Лопатіної М. Ю., Билини Т. І., Баркова В. М. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області (далі - Фонд) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах із відкритим акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - ВАТ «МК «Азовсталь»).

Під час виконання трудових обов`язків на посаді горнового доменної печі

28 липня 2001 року із ним стався нещасний випадок, за результатами розслідування якого складено висновок за формою Н-1, а нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Первинним висновком Медико-соціальної експертної комісії

від 07 листопада 2001 року йому встановлено 25% стійкої втрати працездатності та визначено необхідність у додаткових видах допомоги: санітарно-курортне лікування, лікування в профілакторії і лікування від колоїдних рубців.

Посилаючись на те, що він зазнав психологічних страждань, оскільки протягом 15 років вимушений переносити та терпіти наслідки отриманого трудового каліцтва, що виражаються в сильних больових відчуттях, просив відшкодувати за рахунок Фонду, який відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» в редакції Закону, чинній на момент настання страхового випадку, повинен відповідати за цим позовом, моральну шкоду завдану трудовим каліцтвом у розмірі 25 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту завдання позивачу внаслідок трудового каліцтва моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я.

Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюються Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»

(з наступними змінами, далі - Закон № 1105-XIV), який набрав чинності з

01 квітня 2001 року, та у редакції, чинній на час настання страхового випадку. Тому суд дійшов висновку, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню Фондом на підставі Закону № 1105-XIV.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував характер і обсяг страждань (фізичних та душевних), яких зазнав ОСОБА_1 , їх глибину, тривалість, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті та дійшов висновку про те, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є сума 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року апеляційні скарги Фонду та ОСОБА_1 відхилені, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 19 грудня 2016 року залишено без змін, з посиланням на відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відхиляючи апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, виникло у ОСОБА_1 із 07 листопада 2001 року, тому до правовідносин, що склались між сторонами підлягають застосуванню норми Закону № 1105-XIV у редакції, чинній станом на вказану дату, а при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступень втрати професійної працездатності, негативні наслідки погіршення здоров`я, конкретні обставини справи.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій 31 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У касаційній скарзі, поданій 09 лютого 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи № 265/3910/16-ц з Орджонікідзевського районного суду

м. Маріуполя Донецької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області і зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 265/3910/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року зупинено провадження у справі № 265/3910/16-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 210/3177/17.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року поновлено провадження у справі № 265/3910/16-ц.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга Фонду мотивована порушенням судами норм процесуального права, оскільки суд допустив до участі у справі представника позивача, повноваження якого не були оформлені належним чином.

Також Фонд вказує на неврахування судами того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 23 лютого 2007 року (далі - Закон № 717-V) внесені зміни до Закону № 1105-XIV, а саме: виключені приписи, що передбачали відшкодування Фондом моральної шкоди. На час звернення позивача із позовом про відшкодування моральної шкоди діяв Закон № 1105-XIV у новій редакції, що не передбачала можливості відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, завданої потерпілому від нещасного випадку на виробництві, тому до спірних правовідносин не може бути застосована редакція вказаного Закону, яка діяла станом на день настання страхового випадку та встановлення позивачу втрати професійної працездатності.

У касаційній скарзі Фонд вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останній не довів належними та допустимими доказами завдання йому такої шкоди.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що визначений судами попередніх інстанцій розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. На думку ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували характер та обсяг страждань, яких він зазнав внаслідок трудового каліцтва і характер немайнових втрат, їх тривалість та можливості відновлення здоров`я.

Відзив на касаційні скарги не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що із 15 грудня 1997 року позивач працював у

ВАТ «МК «Азовсталь» на посадах горнового доменної печі 5 розряду, машиніста вагон-ваг в підбункерному приміщенні дільниці доменних печей

5 розряду і 22 січня 2007 року був звільнений за власним бажанням.

Із акту про нещасний випадок № 45 від 31 липня 2001 року суди встановили, що 28 липня 2001 року ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків на ВАТ «МК «Азовсталь» отримав опік гарячим шлаком 2-3 стадії лівої голені, стопи, правого стегна, легку опікову хворобу.

Згідно виписки з акту огляду у медико-соціальної експертної комісії

(далі МСЕК) серії 2-18 АВ № 107593 від 07 листопада 2001 року у зв`язку із трудовим каліцтвом 28 липня 2001 року позивачу вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності, визначено необхідність у лікуванні в профілакторії, санаторно-курортному лікуванні.

Згідно виписки з акту огляду у МСЕК серії 2-18 АВ №051095 від 30 жовтня 2002 року позивачу зменшено до 10% розмір втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом 28 липня 2001 року.

Суди також встановили, що постановою Фонду від 23 листопада 2001 року позивачу призначено виплату одноразової страхової допомоги у розмірі 5 760 грн та щомісячну грошову допомогу в розмірі 262,23 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачу втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За змістом частини другої статті 13 Закону № 1105-XIV у цій же редакції страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Встановивши, що 28 липня 2001 року під час виконання трудових обов`язків у ВАТ «МК «Азовсталь» з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого йому завдано моральну шкоду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин Закону № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час настання страхового випадку, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я цей Закон пов`язував саме з настанням страхового випадку.

Доводи касаційної скарги Фонду про неврахування судами попередніх інстанцій того, що до спірних правовідносин повинна бути застосована редакція Закону № 1105-XIV, яка діяла станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про відшкодування шкоди відхилені касаційним судом, виходячи з наступного.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону

№ 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки

статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

За таких обставин до правовідносин, що виникли у між сторонами необхідно застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачу була завдана моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача. А відтак необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що Фонд не є належним відповідачем у справі.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 грудня 2018 року

у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18), від 23 січня

2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та

від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження

№ 14-288цс19).

Посилання Фонду на відсутність у ОСОБА_2 повноважень здійснювати представництво ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки позовна заява підписана самим ОСОБА_1 , який в подальшому подав суду заяву про розгляд справи без його участі, а ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 19 жовтня 2016 року була посвідчена довіреність від 01 жовтня

2016 року, якою позивач уповноважив ОСОБА_2 бути його представником.

Доводи касаційної скарги Фонду щодо недоведеності позивачем факту завдання йому моральної шкоди зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди із визначеним судами розміром відшкодування моральної шкоди підлягають відхиленню, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступень втрати професійної працездатності та негативні наслідки погіршення здоров`я та обставини конкретної справи.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи касаційним судом.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, касаційний суд поновлює їх виконання.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Маріуполі Донецької області та касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року у справі №265/3910/16-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович