04.02.2019 Єдиний унікальний номер 205/9571/18
Єдиний унікальний номер 205/9571/18
Провадження № 2з/205/4/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

04 лютого 2019 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Приходченко О.С., розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову по цивільній справ за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року Дніпровська міськрада звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_3, приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_4, Департамент ДАБІ у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 29 січня 2019 року позивачем подано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження.

30 грудня 2018 року поштою позивачем направлено до суду заяву про забезпечення позову, яка надійшла до суду 08 січня 2019 року, у якій він посилається на те, що Дніпровською міською радою заявлено вимоги до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на спірне нерухоме майно: споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) А-1, а ґанок, а1 ґанок, а2 ґанок, І вимощення; загальна площа 91,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Старий Шлях, буд. 1А, реєстраційний номер запису: 18430733 та № 19049883. Заявник зазначив, що у разі не застосування заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Просив накласти арешт на нерухоме майно та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного обєкту нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи докази, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог, вважає, що у даному випадку дійсно виник спір між сторонами, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у майбутньому.

За таких обставин, заява в частині заборони вчиняти певні дії є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тому позов слід забезпечити та накласти заборону органам та субєктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим субєктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в т.ч. посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно обєкту нерухомого майна (торгового павільйону), А-1, а ґанок, а1 ґанок, а2 ґанок, І вимощення; загальна площа 91,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Старий Шлях, буд. 1А, реєстраційний номер запису: 18430733 та № 19049883, оскільки вжиття заходів забезпечення щодо спірного майна забезпечить збереження такого майна та унеможливить його відчуження на користь третіх осіб.

Суд вважає, що у даному випадку такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Що стосується вимог про накладення арешту на спірний обєкт нерухомого майна, то в цій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження. Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобовязаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Разом з тим, слід зазначити, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, оскільки такий вид забезпечення позову є занадто суворим і у разі його вжиття буде порушувати права теперішнього власника нерухомого майна, тому заборони вчиняти певні дії буде цілком достатньо для запобігання наступного відчуження спірного майна.

На підставі викладеного та керуючись ч.ч. 1, 2, ст. 149, п. 2 ч. 1 ст. 150, ч. 6 ст. 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити органам та субєктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим субєктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в т.ч. посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно обєкту нерухомого майна (торгового павільйону), А-1, а ґанок, а1 ґанок, а2 ґанок, І вимощення; загальна площа 91,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Старий Шлях, буд. 1А, реєстраційний номер запису: 18430733 та № 19049883.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: