ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2207/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року (суддя Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 14.08.1999 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син є повнолітнім та навчається на платній формі навчання в Економічному університеті у м. Познань, Республіка Польща. Щорічна вартість навчання складає 8000 польських злотих, що еквівалентно станом на 2017 рік 60000 грн.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку надавати матеріальну допомогу та утримувати повнолітнього сина на період навчання, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість, оскільки займається підприємницькою діяльністю по виготовленню меблів та має високий щомісячний дохід. Позивачка зазначає, що вона самостійно не має можливості в повній мірі забезпечити всі потреби сина пов`язані з навчанням.

Посилаючись на зазначене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи з січня 2017 року до досягнення сином 22-річного віку за умови продовження ним навчання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2019 року і до закінчення навчання 01.09.2020 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу, син у зв`язку з його навчанням, потребує такої допомоги, не погоджуючись із розміром аліментів які просила стягнути позивачка 15000 грн. та з розміром аліментів проти сплати яких не заперечував відповідач 1200 грн., стягнув на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання аліменти в розмірі 1200 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що надаючи дозвіл на перетин кордону відповідач погодився на всі матеріальні витрати на навчання сина та його перебування закордоном. Зазначала, що суд не з`ясував усі фактичні обставини справи, зокрема, те, що син знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, не спілкується з сином, не цікавиться його життям та здоров`ям. Загалом витрати щодо навчання, проживання, харчування сина складають понад 20 000 грн. щомісячно. Крім того, вказувала на порушення її процесуальних прав, оскільки вона була позбавлена можливості виступати в судовому засіданні, надавати додаткові пояснення та обґрунтовувати належним чином свої вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає апеляційну необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Вказував, що до повноліття сина він сплачував аліменти відповідно до свого фінансового стану. До 2019 року йому не було відомо про навчання сина в Економічному університеті м.Познань, Республіка Польща, оскільки навчання сина в іноземному закладі позивачка з ним не погоджувала, разом з тим, не заперечував, що він, починаючи з 2014 року, надавав дозвіл на перетин державного кордону дитини на вимогу ОСОБА_1 , спочатку для відпочинку, а потім на навчання в літній мовній школі м.Кельце, Республіка Польща. У 2015 році він надав дозвіл терміном на три роки з 28.07.2015 року по 28.07.2018 року, в 2017 році він надав останній дозвіл, оскільки сину 03.02.2018 року виповнилось 18 років. Заперечує посилання апелянта, що він надаючи дозвіл на перетин державного кордону фактично гарантував матеріальне утримання сина, при цьому вказував, що він підписував типові форми дозволів на перетин державного кордону на тимчасові поїздки з метою уникнення проблем при перетині кордону.

ОСОБА_2 вказував, що він дійсно займається підприємницькою діяльністю, однак його доходи є нерегулярними та мінливими. Крім того, зазначив, що сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості, оскільки перебуває у іншому шлюбі та несе витрати на утримання своєї сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення нрS1/WliGE/LiE/62867/2017 від 06.09.2017 року ОСОБА_3 зараховано на платній основі на І курс стаціонарного (денного) навчання першого ступеня Факультету Інформатики і Економіки Електронічної Університету Економічного в місті Познань в Республіці Польща, запланований термін закінчення навчання вересень 2020 року.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2017 рік та 2018 рік, виручка від реалізації на 2017 рік складала 50 000 грн., за 2018 рік 164 000грн.

На утриманні відповідача перебуває малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Крім того, як вбачається із квитанції за 07.02.2018 року в сумі 3000 грн., та від 23.08.2019 року в розмірі 7000 грн. відповідачем надавалася матеріальна допомога сину.

За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку, витрати на проїзд.

У запереченнях на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на свій матеріальний стан у 2017 році та 2018 році, перебування на його утриманні малолітньої доньки вказав на неспроможність сплачувати аліменти в розмірі 15000 грн., не заперечував проти сплати аліментів в розмірі 1200 грн. на утримання свого сина ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання свого повнолітнього сина, який навчається та потребує допомоги, дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача утримувати сина на період навчання.

Однак, визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції, не погоджуючись із розміром аліментів, які просила стягнути позивачка 15000 грн. та з розміром аліментів, які не заперечував сплачувати відповідач - 1200 грн., вважав такий розмір недостатнім для утримання повнолітнього сина, стягнув аліменти на утримання останнього все ж таки в розмірі 1200 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги, щодо згоди та погодження відповідачем всіх матеріальних витрат на навчання сина за кордоном є безпідставними. Як вбачається із матеріалів справи, 17.07.2015 року ОСОБА_2 надав дозвіл на тимчасову поїздку свого сина ОСОБА_3 до Республіки Польща на період з 28.07.2015 року по 28.07.2018 року, даний дозвіл надавався з метою навчання у літній мовній школі м. Кельце. 29.07.2017 року ОСОБА_2 надав дозвіл на відкриття візи до будь-якої країни Шенгенської Угоди для тимчасових поїздок за кордон, в тому числі до Республіки Польща в період з 01.08.2017 року по 01.08.2018 року, однак вказані дозволи не можуть свідчити про те, що відповідач надав згоду на добровільне матеріальне утримання сина під час його навчання в Економічному Університеті в місті Познань в Республіці Польща.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів, що між сторонами були погоджені витрати на навчання дитини, а також необхідність отримання освіти за кордоном.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, позбавлення її можливості приймати участь у судовому засіданні та надавати пояснення та докази під час участі в судовому засіданні є безпідставними та спростовуються наявною в матеріалах справи заявою про розгляд справи без участі позивача написаною нею власноручно.

Інші доводи апеляційної скарги теж є безпідставними та не спростовують зазначених висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2019 року і до закінчення навчання 01 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк