Рішення

Іменем України

Справа № 712/11801/19

Номер провадження 2-о/712/173/19

18 грудня 2019 р. Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Олефіренко В.В.

представника заявника адвоката Березенка Є.А.

представника заінтересованої особи: Чернявського А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Черкаська міська рада про встановлення факту належності правостановлюючого документу

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Черкаська міська рада ( вул. Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси) звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина. Після смерті ОСОБА_2 залишився заповіт від лютого 2010 року, відповідно до заповіту, батько заявника заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому і на що він законом матиме право своєму сину - заявнику ОСОБА_1 . Ознайомившись з заповітом заявник побачив помилку у зазначені у заповіті даті народження спадкоємця - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як згідно з паспортом його датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок помилки заявник позбавлений права на спадкування за заповітом, у зв`язку з чим заявник позбавлений можливості оформити спадщину за заповітом і тому вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правостанавлюючого документу.

В судовому засідання представник заявника ОСОБА_3 заяву підтримав та просив суд її задоволити.

Представник заінтересованої особи Черкаської міської ради Чернявський А.Л. пропонував вирішити заяву на розсуд суду, вказуючи, що навіть при неможливості оформити спадщину за заповітом заявник є сином спадкодавця і може оформити спадщину за законом.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до заповіту від 16.02.2010 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому і на що він за законом матиме право, який посвідчено державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 російською мовою зазначено « ОСОБА_1 » народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в графі батько російською мовою зазначено « ОСОБА_5 », в графі мати російською мовою зазначено « ОСОБА_6 », місце народження зазначено російською мовою «г. Черкасиссы».

Відповідно до паспорту громадянина України заявник ОСОБА_1 народився в м.Черкаси ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України від 1963 року факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Крім того, з узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного Суду України за 2010 рік вбачається, що «коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки відповідно до п. 6 ч. 1 cт. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Правовстановлюючим докум?ентом є документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майнового чи немайнового права з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК Українипередбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Суд виходить з того, що при посвідченні заповіту державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І.були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу їх складання, встановлено особу заповідача, перевірено його дієздатність. Під час посвідчення заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається та документів, що підтверджують особу спадкоємця. В зв`язку з цим заповідач у своєму заповіті помилився в написанні дати народження спадкоємця. Така помилка виявлялась після відкриття спадщини у процесі оформлення спадкоємцем права на спадщину, а відтак виправити її можна лише в судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено належність заповіту ОСОБА_4 його сину ОСОБА_1 ,, 03.09.2019р.

Як встановлено з матеріалів спадкової справи будь-яких інших спадкоємців немає,вказані у заповіті прізвище, ім`я та по батькові спадкоємця співпадають з даними заявника згідно паспорту, неточність допущена у даті народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як згідно з паспортом датою народження сина заповідача ОСОБА_1 , є ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому з урахуванням загального контексту обставин справи помилкове написання в заповіті дня днародження спадкоємця не створює подвійного розуміння волі заповідача, адже не пов`язане із суперечностями, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача.

Встановлення факту належності заповіту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини за заповітом.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту.

Керуючись ст.ст. 4, 23, 81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 272, 273, 315, 316, 352-354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правостанавлюючого документу задовольнити у повному обсязі.

Встановити юридичний факт, що заповіт ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 16 лютого 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І., зареєстрований в реєстрі за № 3-365, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 20 грудня 2019 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Зацікавлена особа: Черкаська міська рада, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36