ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/14690/18

Провадження № 22-ц/818/5018/19

20 грудня 2019 року

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальний заклад охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», та ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року, ухвалене о 17 годині 56 хвилин у складі судді Шестака О.І.,

у с т а н о в и в:

05.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого 26.12.18 ( т.1 а.с. 122 130) просив: скасувати наказ Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (надалі КЗОЗ) № 443 - к від 06.09.2018 про звільнення з роботи; скасувати наказ КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 про притягнення до дисциплінарної відповідальності; поновити його на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн.

Позов мотивований тим, що наказом № 443 - к від 06.09.2018 він був звільнений з посади лікаря анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього функціональними обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України). Підставою його звільнення зазначені: рапорт заступника директора з медичної роботи керівника служби екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_3 , копія протоколу засідання первинної профспілкової організації від 05.09.2018 № 91. Посилання на систематичне невиконання позивачем трудових обов`язків та конкретне порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку зазначений наказ не містить. При вирішенні питання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідач не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним проступку та його попередню поведінку. Всупереч вимог КЗпП України позивач не був ознайомлений ні з правилами внутрішнього трудового розпорядку, ні з колективним договором, ні з посадовою інструкцією лікаря анестезіолога. Тому притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення внутрішніх нормативних документів, які не були доведені до його відома, є незаконним. Надані відповідачем докази ознайомлення позивача з локальними нормативних актами КЗОЗ, що регулюють дисципліну праці на підприємстві та встановлюють коло обов`язків лікаря анестезіолога, є фальсифікованими. Керівництво КЗОЗ постійно погрожувало ОСОБА_1 звільненням тому, що він висловлював критику на адресу керівництва з приводу ухвалення нераціональних рішень щодо організації праці своїх підлеглих. Тому підстави для його звільнення були сфабриковані та не існували в дійсності. Доповідну записку медичної сестри ОСОБА_4 з приводу допущених ним порушень правил медичної етики та деонтології позивач вважає наклепом. Викладені в зазначеній доповідній записці обставини спростовуються даними заяви ОСОБА_5 , 1988 р.н., що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 від 07.09.2018, про те, що ні він, ні члени його родини не чули принизливих, образливих виказувань від лікаря до медичної сестри та зазначає, що в його присутності та присутності його родини поведінка лікаря по відношенню до медичної сестри була чемною, без образ та принижень.

Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що в їх професійній діяльності у зв`язку з високими навантаженнями та постійними стресовими ситуаціями застосування ненормативної лексики між керівниками різних ланок КЗОЗ є повсякденним явищем і не вважається невиконанням своїх посадових обов`язків. Тобто в медичному закладі склався такий стиль спілкування.

Тільки після звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, ОСОБА_1 дізнався про існування наказу КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 про його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає цей наказ незаконним тому, що дисциплінарного правопорушення, про яке йдеться в цьому наказі, не вчиняв. Службові записки і рапорти співробітників КЗОЗ не можуть бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності тому, що містять припущення й іншими доказами не підтверджені. Тому наказ КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є незаконним і підлягає скасуванню.

Таким чином, при винесенні наказу про звільнення відповідач порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. 149 КЗпП України, а саме: не встановив системності невиконання позивачем покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку обов`язків, не перевірив поважності причини такого невиконання та не довів, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Також керівництво КЗОЗ не врахувало ступеня тяжкості вчиненого позивачем проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинений проступок, і попередню роботу позивача. З наказом про звільнення він ознайомлений під розписку не був. У зв`язку з незаконним звільненням він зазнав моральної шкоди, яка виразилась в переживаннях, душевних стражданнях, необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Скасовано наказ КЗОЗ № 443-к від 06.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф. Скасовано наказ КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф КЗОЗ. Стягнуто з КЗОЗ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67 451 грн 41 коп. Стягнуто з КЗОЗ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 007 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 6 131 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави 2 114,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач був незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі наказу КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 тому, що дисциплінарна відповідальність настає лише в разі вчинення працівником дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком визнається винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього законодавством про працю, колективним і трудовим договорами трудових обов`язків. Судом встановлена відсутність будь-яких даних, які б свідчили про ведення в КЗОЗ обліку прийому-передачі службових телефонів між черговими бригадами. Відсутні відомості щодо отримання в зазначену зміну службових телефонів ОСОБА_1 , про передачу їх ним наступній бригаді. Відсутність ведення такого обліку свідчить про відсутність єдиного чітко визначеного порядку передачі службових телефонів від однієї бригади до наступної за чергуванням бригаді. Тому притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення не визначеного чітко порядку передачі службових телефонів є необгрунтованим і протиправним. Підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов`язків вважається факт третього порушення, за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Крім того, таке звільнення допускається тільки за наявнсті вини працівника.

Відповідачем під час судового розгляду не доведено систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Незаконність наказу №221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності свідчить про відсутність систематичного порушення трудової дисципліни позивачем, і як наслідок, відсутність підстав для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Тому суд дійшов до висновку про поновлення позивача на роботі і стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу та за затримку у розрахунку.

При обчисленні розміру суми, що була стягнута, суд виходив з даних довідки про доходи і податки, виданої КЗОЗ про нарахування та виплату ОСОБА_6 в липні 2018 - 2903,43 грн. і в серпні 2018 - 10525,62 грн., загалом 13429,05 грн., кількості робочих днів у зазначений період (44 робочі дні) та середньоденної заробітної плати у розмірі 305,21 грн. Оскільки позивач був звільнений 06.09.2018, а повний розрахунок з ним на час вирішення справи в суді проведений не був, суд стягнув з ОСОБА_7 на користь позивача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 07.09.2018 по 25.07.2019 - 67451,41 грн (305,21 * 221).

Суд вважав частково обгрунтованою вимогу ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, що виразилася у стражданнях останнього пов`язаних з необхідністю відстоювати свої права на працю в суді та з урахуванням наданих суду доказів стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2007 грн.

Не погодившись з рішенням суду, КЗОЗ подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом було проігноровано, що ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише після застосування до нього попередньо двох дисциплінарних стягнень протягом року у вигляді доган. Усі дисциплінарні стягнення були застосовані до лікаря-анестезіолога ОСОБА_1 у відповідності із чинним законодавством, без порушення його прав. Тобто КЗОЗ виконані всі вимоги до порядку застосування дисциплінарного стягнення, а саме: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Суд першої інстанції проігнорував факт наявності у позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що було застосоване до ОСОБА_1 наказом № 261 від 01.11.2017, скасував другий наказ № 221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і на підставі цього зробив незрозумілий та незаконний висновок про відсутність з боку позивача систематичного порушення трудової дисципліни.

Висновок суду про скасування наказу КЗОЗ від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення порядку передачі службових телефонів тому, що в КЗОЗ порядок передачі службових телефонів окремо не визначений є помилковим та спростовується матеріалами справи. Так, в судовому засіданні 12.06.2019 ОСОБА_1 не заперечував, що службові телефони під час зміни знаходяться у нього, як у керівника бригади, та підтвердив, що заступаючи на зміну постійно перебуває на зв`язку, що телефони передаються наступній бригаді, яка заступає на зміну. Тобто ОСОБА_1 достеменно було відомо про те, що службові телефони необхідно передати по зміні, а отже, залишивши службові телефони на підвіконні у вмивальні, він фактично позбавив наступну бригаду засобів зв`язку. Той факт, що телефони були знайдені і передані по зміні не ним, а старшим фельдшером відділу було належним чином зафіксовано.

07.08.2018 під час спілкування із заступником директора з медичної роботи ОСОБА_3 лікар-анестезіолог ОСОБА_1 проявив неколегіальність, грубість із вживанням ненормативної лексики. За даним фактом порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни відбулося засідання комісії щодо додержання етики і медичної деонтології КЗОЗ, на якому були опитані шість свідків інциденту, вивчена пояснювальна ОСОБА_1 , на підставі чого члени комісії дійшли висновку, що ОСОБА_1 свідомо порушив норми етики і правила медичної деонтології при спілкуванні із заступником директора з медичної роботи ОСОБА_3 у зв`язку з чим вирішено було рекомендувати притягнути лікаря-анестезіолога відділу ВКМД та МК ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. На засідання комісії ОСОБА_1 не з`явився, однак двічі запрошувався.

Оскільки за наявності двох дисциплінарних стягнень протягом одного року, лікар-анестезіолог відділу ВКМД та МК ОСОБА_1 втретє порушив трудову дисципліну, адміністрацією закладу було прийнято рішення про звільнення його із займаної посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету. Твердження ОСОБА_1 про те, що він не був ознайомлений із наказом № 443 від 06.09.2018 не відповідають дійсності.

Оскільки звільнення позивача проведено відповідно до вимог закону підстави для задоволення позову про стягнення середнього розрахунку та відшкодування моральної шкоди відсутні. Суд також безпідставно зробив розрахунок суми стягнення середнього заробітку за кожен день вимушеного прогулу на підставі довідки про доходи позивача, що була подана його представником з порушенням вимог статті 83 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).

ОСОБА_1 також не погодився з рішенням суду і подав апеляційну скаргу, у якій просив змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди; стягнути з КЗОЗ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 111 113 грн 33 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції припустився помилки, внаслідок чого стягнув з відповідача на його користь суму середнього заробітку в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством. А саме, суд застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100, з відповідними змінами, який застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Однак суд не врахував, що відповідно до встановленого КЗОЗ графіку роботи позивач працював змінами, а підсумковий облік робочого часу визначався в годинах за обліковий період місяць.

Також суд не врахував, що позивач у липні 2018 року відпрацював тільки 3 зміни (48 годин), оскільки перебував у відпустці. При цьому, суд першої інстанції помилково вважав отриману позивачем в липні 2018 року заробітку плату в сумі 2903,43 грн заробітною платою за повний робочий місяць.

Вважав, що середній заробіток за весь період вимушеного прогулу становить 111113,33 грн = (129,75 (кількість годин, які оплачуються за середнім заробітком у вересні 2018) + 1491,75 (кількість годин, які оплачуються за середнім заробітком за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року включно) + 165,75 (годин за липень 2019 року, оскільки у вказаному місяці кількість робочих годин згідно графіку робочого часу відповідача, є більшою, а саме 177,1 годин)) Х 62,17 (середньогодинна заробітна плата за останні 2 місяці, що передували звільненню).

Щодо стягнутої з відповідача суми моральної шкоди позивач зазначав, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що сума грошових коштів в розмірі 2 007 грн компенсує в повному обсязі його моральні страждання та душевні хвилювання у зв`язку з незаконним звільненням та довгим процесом поновлення його на роботі.

Суд не врахував, що він майже рік не міг знати собі роботу у зв`язку з тим, що його було незаконно звільнено «за статтею». Вказаним звільненням відповідач зруйнував його нормальний життєвий устрій, він не міг працювати за покликанням. Майже все життя він лікував людей та рятував життя у складних ситуаціях. З 1992 по 2018 рік він здебільшого працював у важких умовах лікарем швидкої медичної допомоги виїзної бригади. Крім того, у період з липня 2014 по жовтень 2014 року перебував у зоні проведення АТО, а саме в Луганській області в Щастинській міській лікарні у якості лікаря анестезіолога-реаніматолога та надавав ургентну допомогу з наступним лікуванням поранених військовослужбовців та цивільного населення, яке постраждало внаслідок бойових дій.

З огляду на вищевикладені обставини, ганебне незаконне звільнення «за статтею» спричинило йому значну моральну шкоду, яка є більшою в декілька разів, ніж заявлена позовна вимога, та вважав, що стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням у розмірі 20 000 грн буде справедливим та хоча б в частині компенсує його моральні страждання та душевні переживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Зазначав, що твердження апелянта про ігнорування судом першої інстанції факту систематичного невиконання ним посадових обов`язків необґрунтоване. Судом першої інстанції у повній мірі були досліджені надані сторонами докази з цього питання та надано їм належну оцінку. Суд вірно встановив, що для притягнення його до відповідальності у вигляді догани відповідно до наказу від 21.08.2018 № 221 не існувало жодних законних підстав. У зв`язку зі скасуванням судом зазначеного наказу не може йти мова про систематичність невиконання (порушення) ним трудової дисципліни. Залучення судом першої інстанції до матеріалів справи довідки про його доходи, отриманої на запит адвоката, не може слугувати підставою для скасування законного та справедливого рішення суду. Крім цього, у рішенні суду першої інстанції не знайшли свого відображення обставини, на які він посилався в позові і які є безумовними підставами для скасування наказу про звільнення, а саме те, що в цьому наказі не зазначено в чому саме полягає допущене ним порушення трудової дисципліни та відсутнє нормативне посилання (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення), на підставі якої його притягнули до дисциплінарної відповідальності. Крім того, керівництво медичного закладу, при вирішенні питання про звільнення, не врахувало ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і його попередню роботу.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшло.

Заслухавши головуючого суддю, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги КЗОЗ та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом установлено, що згідно з наказом КЗОЗ № 95-к від 02.08.2013 ОСОБА_1 було прийнято до комунального закладу на посаду лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної допомоги та медицини катастроф (табельний номер 123), про що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 міститься відповідний запис (т.1 а.с. 22 25).

Відповідно до наказу директора № 261 від 01.11.2017 на підставі витягу із протоколу засідання комісії щодо додержання етики і медичної деонтології від 06.10.2017 № 4, пояснювальної лікаря-анестезіолога ОСОБА_8 , пояснювальної лікаря-анестезіолога ОСОБА_1 , пояснювальної лікаря-анестезіолога ОСОБА_9 , лікарям-анестезіологам відділу ВКМД та МК ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 за порушення посадових обов`язків, що виразилось в недотриманні правил медичної етики та деонтології оголошено догану; попереджено, що у випадку повторного невиконання функціональних обов`язків можливе звільнення з ініціативи адміністрації. Зобов`язано головного бухгалтера не нараховувати надбавку за складну та напружену працю ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в період дії догани. З зазначеним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 02.11.2017, про що свідчить його особистий підпис (т.1 а.с. 76 85).

Згідно з наказом директора КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 та на підставі рапорту завідувача відділом ВКМД та МК ОСОБА_10 , пояснювальної фельдшера з МНС старшого ОСОБА_11 , пояснювальної лікаря-анестезіолога ОСОБА_8 , акту про відмову щодо надання пояснень лікарем-анестезіологом ОСОБА_1 , лікарю-анестезіологу відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф ОСОБА_1 за порушення посадових обов`язків оголошено догану, попереджено, що в випадку повторного невиконання функціональних обов`язків можливе звільнення з ініціативи адміністрації. Зобов`язано головного бухгалтера не нараховувати надбавку за складну та напружену працю ОСОБА_1 в період дії догани (т. 1 а.с. 86) .

Згідно з актом від 22.08.2018 ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися й підписати наказ від 21.08.2018 №221 про оголошення догани про порушення функціональних обов`язків п. 1.5, 2.3. ОСОБА_1 ознайомившись з цим наказом, не підписав його і розірвав його на маленькі шматки ( т.1 а.с 94, 87).

За змістом рапорту зав. відділу ВКМД ОСОБА_12 на ім`я директора КЗОЗ 08.08.2018 черговий лікар ОСОБА_1 по закінченню зміни не передав службові телефони з автомашини № 1115 черговому лікарю ОСОБА_13 , забувши їх на підвіконні службового приміщення (вмивальні). Службові телефони були знайдені старшим фельдшером ВКМД ОСОБА_11 . Лікарю ОСОБА_1 по даному факту було запропоновано написати пояснювальну, від чого він відмовився, покинувши приміщення відділення (т.1 а.с. 90).

Аналогічні відомості містять також рапорт лікаря-анестезіолога ВВКМД ОСОБА_8 на ім`я директора КЗОЗ від 08.08.2018 і пояснювальна старшого фельдшера ВВКМД ОСОБА_11 від 14.08.2018 (т.1 а.с. 91,92).

З акту від 10.08.2018 року вбачається,що ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо факту залишення службових телефонів, від чого він в грубій і агресивній формі категорично відмовився ( т .1 а.с. 93).

Відповідно до наказу директора №443-к про прийом та звільнення від 06.09.2018 та на підставі рапорту заступника директора з медичної роботи - керівника служби екстреної швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 , копії протоколу первинної профспілкової організації від 05.09.2018 №91, ОСОБА_1 (таб. №123) лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф звільнено 06.09.2018 за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього функціональними обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 95, 96, 103 - 104).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме, визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до стаття 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені статтями 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього, з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України, були застосовані дисциплінарні стягнення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з 02.08.2013 працював лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги та медицини катастроф.

Відповідно до Посадової інструкції лікаря-анестезіолога відділення ВКМД та МК КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.1 а.с. 67-75) для виконання своїх функціональних обов`язків лікар-анестезіолог відділу ВКМД та МК зобов`язаний виконувати вимоги колективного договору між колективом і адміністрацією; виконувати основні діючи накази та інструкції, що регламентують роботу відділу; виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, санітарного-епідеміологічних правил, правила поводження з апаратурою, устаткування та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного захисту; бути чемним, поважно ставитися до співробітників, хворих, постійно мати охайний зовнішній вигляд, бути одягненим у затверджений спеціальний медичний одяг… Дотримуватися правил професійної етики і деонтології у відносинах. Дотримуватися етичних норм та деонтологічних принципів; повинен знати свою посадову інструкцію, інструкцію з охорони праці за професією та при роботі з медичним обладнанням (пункти 2.1, 2.2, 2.8, 2.11, 2.31).

Посилання ОСОБА_1 про те, що його не було ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією спростовуються наданими суду належним чином посвідченою копією посадової інструкції лікаря анестезіолога відділення ВКМД та МК КЗОЗ , що містить дописане ним власноруч заперечення проти деяких пунктів та підпис ОСОБА_1 від 09.03.2016 (т.1 а.с. 144 149). Наявність в матеріалах справи двох копій посадової інструкції, одна з яких має проставлену дату 01.10.2013, а інша - ні не свідчить про підроблення або фальсифікацію документів.

Згідно з даними наданих суду фотокарток, Правила внутрішнього розпорядку знаходяться у вільному доступі та розміщені на дошці оголошень КЗОЗ (т.1 а.с. 161-166).

З матеріалів справи вбачається, що виданню наказу № 443-к від 06.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України передували два накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (т.1 а.с. 76, 86).

При цьому, наказ № 261 від 01.11.2017 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (т.1 а.с. 76) на час видання наказу про звільнення, позивачем оскаржений не був та на момент звільнення був дійсним.

Суд правильно зазначив, що цей наказ не є предметом спору і позивачем не оспорюється, але зробив з цього необґрунтований висновок щодо відсутності підстав для його врахування при вирішенні дійсного спору та оцінці дій відповідача при звільненні позивача з роботи.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 01.11.2017 (т.1 а.с. 76) було недотримання правил медичної етики та деонтології, що виразилася у внесенні до службових телефонів неетичних записів та було предметом розгляду на засіданні комісії щодо додержання етики і медичної деонтології КЗОЗ (т. 1 а.с. 77 78). Внесені дані належним чином зафіксовані (т.1 а.с. 80 82) та з приводу цих порушень ОСОБА_1 надавав особисті пояснення (т.1 а.с. 84).

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 21.08.2018 було порушення ОСОБА_1 08.08.2018 правил п.1.5, 2.3. та 4.1. «Посадової інструкції лікарі анестезіолога», що виразилася в тому, що він не виконав розпорядження посадових осіб КЗОЗ щодо передачі службових телефонів черговій бригаді швидкої допомоги, а залишив їх на підвіконні у службовому приміщенні.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування наказу КЗОЗ № 221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відсутністю даних про існування розпорядження посадової особи КЗОЗ щодо визначення порядку передачі службових телефонів від однієї бригади швидкої допомоги до наступної за чергуванням бригаді.

Проте такий висновок не свідчить про відсутність в діях позивача систематичних порушень трудової дисципліни.

Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 06.09.2018 було порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку, що виразилася в непристойній та агресивній для лікаря поведінці по відношенню до заступника директора КЗОЗ з медичної роботи ОСОБА_14 Д. 07.08.2018, а саме публічних образах матірною лайкою в присутності медичного персоналу та колективу відділу.

В наданому на ім`я головного лікарі КЗОЗ поясненні ОСОБА_1 вищезазначену поведінку не тільки не заперечував, а й підтвердив шляхом викладення в письмовому вигляді (т. 1 а.с. 97).

На засіданні комісії щодо додержання медичної етики і медичної деонтології КЗОЗ від 29.08.2018 були заслухані співробітники медичного закладу, що були свідками неетичної поведінки позивача, обговорено надане ним пояснення та вирішено з огляду на наявність у нього вже двох дисциплінарних стягнень надати висновок про можливість застосування до нього за таке порушення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (т.1 а.с. 100 102).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник або уповноважений ним орган звертається з обґрунтованим письмовим поданням про розірвання трудового договору до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу профспілкової організації і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті (частина 9 статті 43 КЗпП).

Матеріали справи свідчать про те, що протоколом засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗОЗ № 91 від 05.09.2018 засвідчена згода профспілкового комітету на звільнення лікаря-анестезіолога відділу виїзної консультативної медичної допомоги ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 103-104).

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дав тлумачення систематичності. Так, відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Згідно з наказом № 443 к від 06.09.2018 ОСОБА_1 було звільнено з посади лікаря анестезіолога за п.3 ст.40 КЗпП України за порушення зазначені в рапорті директора з медичної допомоги ОСОБА_3 , за згодою профспілкового комітету протягом року після застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі наказу № 261 від 01.11.2017 (т.1 а.с. 76).

Посилання позивача на неналежне формулювання наказу про звільнення, а саме відсутність у наказі посилання на порушення позивачем конкретного пункту Посадової інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку не є суттєвим та не може бути підставою для його скасування. Оскільки зі змісту оскаржуваного наказу можливо встановити за яке саме порушення позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, таке порушення є грубим і враховуючи пояснення ОСОБА_1 (т.1 а.с. 97) останнім не спростовувалося. Факт неналежного виконання обов`язків, покладених на позивача трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку підтверджуються іншими доказами у справі: пояснювальними записками, витягами із протоколів засідання комісії щодо додержання етики і медичної деонтології, рапортами, актами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що КЗОЗ мало передбачені законом підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення посадових обов`язків, що виразилося в недотриманні правил медичної етики та деонтології.

Враховуючи системність порушень, допущених ОСОБА_1 , адміністрацією КЗОЗ було прийнято обґрунтоване рішення про його звільнення позивача з роботи.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про те, що відповідачем порушено законні права позивача шляхом накладення на останнього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з роботи без законних підстав.

Відповідачем дотримано порядок і строки застосування дисциплінарних стягнень. При обранні виду стягнення враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено шкоду, та попередню роботу працівника. Профспілковим комітетом КЗОЗ надана згода на звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин, звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону.

З урахуванням того, що відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відповідно і відсутні підстави для задоволення вимог щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги КЗОЗ , що є підставою для скасування рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 6, 7 цієї статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, судовий збір не сплатив, посилаюсь на пункт 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому, позивачем, з урахуванням уточнених позовних вимог було заявлено чотири немайнові вимоги скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, розмір ставки за подання яких дорівнював 2114 грн 40 коп. (704,8 * 4 = 2114, 40).

При зверненні до суду апеляційної інстанції, відповідачем повинно було бути сплачено судовий збір у розміні 3171 грн 60 коп.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, та у цій частині у задоволенні позову відмовлено, судові витрати за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 704 грн 80 коп. з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь держави; судові витрати за позовними вимогами про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1409 грн 60 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та 2114 грн 40 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до зазначених вище вимог ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині скасування наказу №221 від 21.08.2018 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін, у зв`язку з чим з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нову постнову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції: у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. стягнути з ОСОБА_1 на користь держави; у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. стягнути з Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн 20 коп., а 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн 40 коп., сплачені Комунальним закладом охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» при подачі апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук