УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу №221/2459/19 за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо припинення виплати пенсії,

встановив:

03 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області (надалі ВОУ ПФУ Донецької області), Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо припинення виплати пенсії, і свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач ВОУ ПФУ Донецької області категорично відмовляється відновити їй нарахування та виплату трудової пенсії з 01 квітня 2016 року по теперішній час, що завдає їй душевних страждань, які суттєво впливають на її стан здоров`я та наносять значних матеріальних та моральних збитків. Також зазначає, що відповідач з 01 квітня 2016 року по теперішній час залишив її без засобів існування. Незаконність дій відповідача на протязі тривалого часу було визнано судом (судова справа №200/9719/18-а від 29.11.2018 року), але відповідач всіляко та свідомо здійснює перешкоди щодо відновлення їй нарахування та виплати трудової пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року визнано протиправною бездіяльність Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати трудової пенсії ОСОБА_1 .. Зобов`язано ВОУ ПФУ Донецької області відновити їй нарахування та виплату пенсії з 01 квітня 2016 року. Рішення суду набрало законної сили 07 березня 2019 року. Зазначає, що згідно вимог чинного законодавства України, пенсії не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України виплачуються за минулий час, без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини доходів нараховується відповідно до вимог Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та ст.625 ЦК України (розрахунок додається додаток №2).

Відповідно до закону та правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанову №6-440цс16 від 25.05.2016 року, шкода, завдана фізичній особі бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, незалежно від вини цієї особи. А кошти повинні стягуватися за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Тому Державне казначейство України, яке є розпорядником державних коштів, повинно бути другим Відповідачем по даній справі.

В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що на підставі ст. 56 Конституції України, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Факт заподіяння їй шкоди встановлено рішенням Донецького окружного

адміністративного суду від 29 листопада 2018 року по справі № 200/9719/18-а, яким визнано протиправною бездіяльність Відповідача щодо припинення виплат їй пенсії.

До теперішнього часу Відповідачем не здійснено виплати перерахованої їй пенсії з 01 квітня 2016 року, що нанесло матеріальних та моральних збитків в особливо великих розмірах, які підлягають стягненню в примусовому порядку. У зв`язку з викладеними обставинами просила стягнути з відповідача Державного казначейства України в Донецькій області на її користь завдані їй матеріальні збитки у розмірі невиплаченої пенсії за три роки в сумі 68705,00 грн., компенсацію збитків за несвоєчасну її виплату в сумі 36087,71 грн., та моральну шкоду, визначену нею в сумі 100000 грн. у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на адміністративний позов в якому зазначено, що

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у Волноваському районі Донецької області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області є безпідставними, необґрунтованими, пред`явленими до неналежного відповідача та не відповідають задоволенню. Зазначає, що згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійснення платежів за цими зобов`язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з триманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

Також зазначають, що однією з функцій Державної казначейської служби є виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган - безспірне списання коштів з рахунків державного органу (боржників) на виконання рішення суду, боржником за яким є орган державної влади (ст.25 Бюджетного кодексу України), а в разі відсутності у державному органі відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). У відзиві зазначають, що позивач не вказує на орган Казначейства, як на порушника своїх прав та заподіювача шкоди. А в позовній заяві позивач зазначає, що шкода заподіяна внаслідок протиправної бездіяльності Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а саме: категоричній відмові відновити позивачу нарахування та виплату трудової пенсії з 01.10.2016 року по теперішній час. Вважають, що в позові не наведено жодних доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та органом Казначейства, відсутні факти заподіяння шкоди ним, та орган Казначейства не є учасником спірних відносин, та відповідно до норм чинного законодавства, не може відповідати за шкоду, завдану позивачу внаслідок протиправної бездіяльності Волноваського ОУ ПФУ Донецької області, тому просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

29 листопада 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/9719/18-а прийнято в адміністративній справі рішення, яким визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу, зобов`язано ВОУ ПФУ Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії з 01 квітня 2016 року.

Однак і після набрання чинності зазначеним рішенням суду, ВОУ ПФУ Донецької області лише відновив виплату пенсії, але не погасив суму заборгованості накопичену за час зупинення її виплати.

Враховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17, обов`язковість яких для судів першої та апеляційної інстанції передбачена положеннями ч.5 ст.411 та ч.1 ст.417 ЦПК України, суд дійшов висновків, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, слід зазначити таке.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, друга статті 11 ЦПК України у зазначеній редакції).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; тут і далі - у редакції, чинній на час подання позову) вказано, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах (пункт 6 частини першої зазначеної статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої зазначеної статті).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

В даній конкретній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішеннями суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачці в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі - Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (тут і далі - Положення, у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом), УПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами ПФУ. УПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основним завданням УПФУ відповідно до пункту 3 вказаного Положення є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Як убачається з пункту 4 названого Положення, УПФУ відповідно до покладених на нього завдань проводить перевірку правильності призначення (здійснює перерахунок) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1)адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2)адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3)адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Предметом спору у цій справі є недоотримана позивачкою сума пенсії, яка нараховується й виплачується у встановленому законом порядку.

Відповідачем у справі є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, УПФУ, який здійснює нарахування і виплату пенсії позивачці.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу невиплаченої пенсії, за період зупинення її нарахування.

Суд вважає, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255 ч.1 п.1, 259, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, щодо припинення виплати пенсії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що порушене нею питання підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Безрук