Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 751/7152/17

провадження № 61 -41719св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., ФаловськоїІ. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року у складі колегії суддів: Євстафіїва 0. К., Бечка Є. М., Шарапової 0. Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якій просив встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, був його батьком. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивача народжено матір`ю - ОСОБА_6 під час проживання з його біологічним батьком - ОСОБА_5 однією сім`єю без укладення шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , яке розпочалося з 1980 року. За життя ОСОБА_5 визнавав відносно ОСОБА_1 своє батьківство, займався його вихованням та утриманням. Останні роки життя ОСОБА_5 хворів, а тому позивач разом зі своєю матір`ю надавали йому матеріальну допомогу та морально підтримували його. Після смерті батька ОСОБА_1 з матір`ю здійснили його поховання. Необхідність встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_5 позивачеві необхідна для можливого виїзду в майбутньому до Ізраїлю, де мешкають родичі по батьковій лінії, а також для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 травня 2018 року у складі судді Деркача 0. Г. позов задоволено: встановлено батьківство ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігова, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно позивача й ухвалено внести відповідні зміни до його актового запису про народження; свідоцтво про народження ОСОБА_1 анульовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 встановлено належними і допустимими доказами.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 травня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про встановлення факту, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернігові, є його батьком, відмовлено.

Скасовуючи рішення місцевого суду апеляційний суд виходив з того, що згідно з частинами другою та третьою статті 53 КпШС України, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, за відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ним дитини, чи докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом цих норм права задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення батьківства можливе при заявленні ним відповідних позовних вимог та наданні суду доказів, що з достовірністю підтверджують, що ОСОБА_5 за життя визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_1 . Проте такі вимоги позивачем не заявлялися (позивач просив встановити факт, що померлий ОСОБА_5 був його батьком) і, відповідно, суд першої інстанції не досліджував та не встановлював, чи визнавав ОСОБА_5 за життя своє батьківство відносно ОСОБА_1 , чи не визнавав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд правильно визначився із змістом спірних правовідносин, правильно застосував норми права та оцінив докази у справі в наслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводом касаційної скарги є те, що судом апеляційної інстанції не досліджувались докази, що спростовують факти на які учасники справи посилались у апеляційній скарзі та відзиві на неї. Заявник зазначав, що за життя ОСОБА_5 своє батьківство відносно позивача визнавав, що підтвердилося у судовому засіданні показаннями свідків. Апеляційний суд, переглядаючи справу, обмежився опитуванням сторін та аналізом тексту рішення суду першої інстанції, а нових доказів у справі не досліджував. Крім того заявник зазначав, що ним неодноразово заявлялись клопотання про призначення у справі судової генетичної експертизи для встановлення спорідненості по лінії батька між ним та відповідачем, проте така проведена не була.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Новозаводського районного суду міста Чернігова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 03 березня 1983 року відділом ЗАГС Деснянського райвиконкому м. Чернігова НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Чернігові і його батьками є: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_9 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 23 червня 2017 року № 7, відомості про батька ОСОБА_1 у актовому записі про його народження записані зі слів матері ОСОБА_9

з

Згідно з копією довідки Управління РАГС Чернігівської міської ради від 16 серпня 2000 року № 786, 30 січня 1988 року відділом РАГС Новозаводського райвиконкому м. Чернігова зареєстровано одруження ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ; прізвище останньої після одруження - ОСОБА_11 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва відповідного змісту.

Жоден з учасників справи не заперечує, що відповідач є рідною донькою ОСОБА_5 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 (колега по роботі матері позивача ОСОБА_6 , у період з 1974 року до 2000 року) в судовому засіданні повідомила, що у 1979 році мати позивача познайомилася з покійним ОСОБА_5 та майже відразу почали проживати спільно у незареєстрованому шлюбі. У 1980 році ОСОБА_13 разом з покійним ОСОБА_5 були у неї на святкуванні дня народження. Зазначила, що в 1982 році, тобто під час спільного проживання з ОСОБА_5 , ОСОБА_13 завагітніла, проте через деякий час остання переїхала проживати до свого батька, причини цьому їй не відомі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 (сусід та приятель покійного ОСОБА_5 ), на повторному допиті якого сторони не наполягали, в судовому засіданні повідомив, що приблизно в кінці 70-х років, на протязі певного періоду часу, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_5 проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 0. (двоюрідний брат відповідача) в судовому засіданні повідомив, що на фотографії, яка є в матеріалах справи (а.с. 19) зображений саме він, разом зі своїм дядьком - ОСОБА_5 , а не позивач.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно установлено судами попередніх інстанцій.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

За приписами статей 10, 60, 212 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України, в указаній редакції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 3,4 статті ЦПК України).

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-416Зсв18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства у справах про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів прийнято постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктом 3 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Таким чином колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правильно вказував, що доказів, які з достовірністю підтверджують, що ОСОБА_5 за життя визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_1 як однієї із необхідних складових для задоволення позову.

Зібрані у даній справі докази в їх сукупності не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_5 себе батьком ОСОБА_1 , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю дитини до її народження, спільного виховання або утримання ними дитини.

Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги адже вони зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, оскільки така постанова є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400,401,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська