Провадження № 2/234/332/19
Ухвала

іменем України

про закриття провадження по справі

26 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Аксеніної В.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу

справа № 234/13551/18

провадження № 2/234/332/19

за позовом Комунального автотранспортного підприємства 052810

до ОСОБА_1 ,

третя особа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області

про стягнення матеріальної шкоди

учасники справи:

від позивача: представник ОСОБА_2 (довіреність №153 від 18.01.2018, №10 від 10.01.2019,№22 від 02.04.2019, №30 від 02.10.219);

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: адвокат Гур`єв В.М. (ордер ДН № 023014 від 12.12.2018, свідоцтво № 1450 від 18.12.2002);

від третьої особи: представники ОСОБА_3 (довіреність№65/25/18-УД від 10.05.2018), ОСОБА_4 (довіреність№69/25/19-УД від 08.07.2019), ОСОБА_5 (довіреність№ 70/25/19-УД від 08.07.2019),

1. Предмет та підстави позову.

Позивач звернувсядо суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального автотранспортного підприємства 052810 матеріальну шкоду в розмірі 88838,78 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн., а загалом 90600,78 грн.

2. Заяви (клопотання) учасників процесу.

До суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3.Процесуальні дії у справі

Вказана справа надійшла до суду 03.09.2018р. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між сторонами від 03.09.2018р., головуючим суддею по справі визначений суддя Костюков Д.Г.

Ухвалою від 05.10.2018р. задоволена заява судді Костюкова Д.Г. про самовідвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між сторонами від 09.10.2018р., головуючим суддею по справі визначена суддя Ткачова С.М.

Ухвалою суду від 23.10.2018р. відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2018р. до участі у справі залучено Управління Східного офісу Держаудитслужби України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

03.09.2018 року позивач звернувся до Краматорського міського суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що співробітниками Управління східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального автотранспортного підприємства 052810 за період з 01.01.2012р. по 31.12.2017 року.

В ході ревізії аудиторами виявлено незаконне нарахування та виплату премії колишньому директору КАТП 052810 ОСОБА_1

15.03.2018р. складено Акт ревізії № 05.06-19/002, яким встановлено наступне, з ОСОБА_1 Краматорською міською Радою в особі міського голови Костюкова Г.А. укладено контракт від 16.12.2011р. № 11 на призначення його директором КАТП 052810 на термін до 05.03.2012р. із зазначенням розміру посадового окладу 5167,00 грн., виплатою премії у розмірі посадового окладу, надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% від окладу. Також контрактами передбачено, що керівнику можуть сплачуватись інші додаткові виплати або надбавки, передбачені чинним законодавством України та колективною угодою, діючою на підприємстві.

Згідно додаткової угоди від 05.03.2012р. термін дії контракту продовжено до 31.12.2012 року.

Згідно Додаткової угоди від 14.06.2013 року № встановлено посадовий оклад в розмірі 6 111,21 грн., надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 25% від посадового окладу. Згідно Додаткової угоди від 13.12.2013 року № 2 термін дії контракту продовжено до 31.12.2014 року. Згідно додаткової угоди від 01.10.2014 року № 3 термін дії контракту продовжено до 31.12.2015 року. Згідно додаткової угоди від 02.11.2015 року № 4 термін дії контракту продовжено до 31.12.2016 року. Згідно додаткової угоди від 30.05.2016 року № 5 встановлено посадовий оклад в розмірі 9544,58 грн. згідно додаткової угоди від 19.09.2016 року № 6 встановлено посадовий оклад в розмірі 10 043,28 грн.

Згідно розпорядження голови Краматорської міської ради № 9-к від 03.01.2017р. ОСОБА_1 звільнено з посади директора АТП 052810 03.01.2017р., поклавши виконання його обов`язків на головного інженера ОСОБА_6 з 04.01.2017р.

Ревізією за період з 01.01.2012 по 31.12.2017 дотримання законодавства при нарахуванні заробітної плати колишньому директору КАТП - 052810 ОСОБА_1 встановлено, що згідно укладеного контракту від 29.12.2012р. № 11 передбачено щомісячну виплату премії розмірі 100% посадового окладу при умові виконання показників фінансового плану.

Згідно статуту КАТП 052810, власником підприємства є Краматорська міська рада.

Ревізією встановлено, що протягом 2013-2016 ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась премія за виконання основних показників господарської діяльності у розмірах, що перевищували його посадовий оклад. Виплата премій здійснювалась на підставі наказів по підприємству, підписаних ОСОБА_1 без узгодження з власником підприємства Краматорською міською радою.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 88 838,78 грн. та судовий збір 1762,00 грн.

Дослідив матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом із тим, згідно п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Згідно п.6 вказаної постанови, на підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ,

організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням.

До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв`язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. При виявленні безпосередніх заподіювачів шкоди, викликаної виплатою зайвих сум, знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, вони зобов`язані відшкодувати шкоду в межах, встановлених законодавством. Зазначені вище службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого

середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіювачами її. При цьому загальна сума, що підлягає стягненню, не повинна перевищувати заподіяну шкоду. На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів

до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило.

Таким чином, діюче законодавство не передбачає стягнення шкоди заподіяної зайвими грошовими виплатами з керівника підприємства в порядку цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому слід враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно ст.30 ч.7 Господарського процеуального кодексу України, спори між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Тобто, за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

5. Позиція суду.

З урахуванням обставин справи, суд вважає, що провадження слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В порядку ст.256 ч.1 ЦПК України, суд повідомляє, що розгляд таких справ віднесений до юрисдикції господарського суду.

Також, в порядку ст.256 ч.2 ЦПК України, суд повідомляє, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 255,353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Комунального автотранспортного підприємства 052810 до ОСОБА_1 , третя особа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди, -закрити, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити, що розгляд таких справ віднесений до юрисдикції господарського суду.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені,проголошені та вручені 26.12.2019. Повний текст ухвали виготовлений 27.12.2019.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. М. Ткачова