Номер провадження: 22-ц/813/6758/19
Номер справи місцевого суду: 523/6883/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року, ухваленогопід головуванням судді Аліної С.С., -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи») майнову шкоду у розмірі 295 500,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що відповідно до висновку обласної медико-соціальної експертної комісії м. Донецька від 14 листопада 1995 року її чоловіку ОСОБА_2 було встановлено 45% втрати професійної працездатності і ІІІ група інвалідності безстроково.

01 листопада 2011 року внаслідок професійного захворювання він помер, причина смерті: легенево-серцева недостатність, перитоніт, злоякісне новоутворення на шлунку.

Також позивачка зазначає, що за життя її чоловік отримував страхові виплати у зв`язку з професійним захворюванням у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в місті Кіровське Донецької області.

04 січня 2012 року вона (позивач) звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в м. Кіровське Донецької області з заявою для призначення страхових виплат. 16 березня 2012 року отримала направлення на медико-соціальну експертизу для встановлення причинного зв`язку між смертю потерпілого та профзахворюванням.

Згідно з актом обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 м. Одеси від 31 липня 2012 року відсутній причинний зв`язок між смертю її чоловіка та професійним захворюванням.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 від 31 липня 2012 року про відсутність причинного зв`язку.

Рішенням обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 м. Одеси від 21 квітня 2015 року № 1/177 такий причинний зв`язок між смертю її чоловіка та профзахворюванням встановлений.

Проте на теперішній час змінилося законодавство щодо отримання страхової виплати за наявності встановлення причинного зв`язку між смертю потерпілого та його професійним захворюванням й одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували на утриманні, не виплачується.

Посилаючись на те, що неправомірним рішенням медико-соціальної експертизи від 31 липня 2012 року їй спричинена майнова та моральна шкода, просила позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 295 000 грн. і моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., усього 296 000 грн., також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, комунальна установа «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги комунальна установа «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» зазначила, що спричинення позивачці якої-небудь шкоди діями відповідача не встановлено, також суд прийшов до помилкового висновку про причинний зв`язок та моменту виникнення права на страхову виплату, у зв`язку з чим у суду не було підстав для стягнення моральної шкоди, а сума матеріальної шкоди розрахована невірно та у розмірі більшому ніж передбачено законом.

У запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначила, що вона, як дружина померлого, має право на отримання страхової виплати у вигляді одноразової допомоги за наявності встановлення ОСОБА_3 причинного зв`язку між смертю потерпілого та його професійним захворюванням, відповідач не довів суду відсутність своєї вини, яка підтверджується судовим рішенням, тому повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26.01.1963 року Кировським ЗАГС Харцизького району Донецької області, актовий запис № 19, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до акту розслідування профотруєння та профзахворювання від 22.11.1995 року, який складений Санстанцією м. Єнакієво, ОСОБА_2 працював в шахтобудівельному управлінні №3 «Октябрьуголь» в м. Кировське Донецької області. У зв`язку з довгостроковою роботою з вказаними умовами, ОСОБА_2 поставлено діагноз «пневмоконіоз» та надані рекомендації щодо подальших умов праці та підтримки стану здоров`я (а.с.18).

Відповідно до письмової довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №3 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи серії 2-18 АВ №261566 від 14.11.1995 року, ОСОБА_2 надано 3 групу інвалідності по професійному захворюванню, 45 % безстроково (а.с.21).

Відповідно до письмової довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №3 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи від 29.08.1996 року, ОСОБА_2 29.08.1996 року проходив переогляд в Обласної медико-соціальної експертної комісії №3, згідно рішення ВТЕК від 29.08.1996 року йому надано 3 групу інвалідності по професійному захворюванню, 45 % безстроково (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.15).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 м. Одеси, третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровське, Донецької області про визнання дії протиправним, скасування акту і рішення, зобов`язання надати висновок задоволено частково. Скасовано акт № 11 від 31.07.2012 року, прийнятий Обласною медико-соціальною експертною комісію № 2 м. Одеси про не встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз». Скасовано рішення Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 міста Одеси від 31.07.2012 року про не встановлення зв`язку смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням. Встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз». Зобов`язано обласну МСЕК № 2 м.Одеси надати висновок про встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз». В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.25-27).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2015 року, апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровське, Донецької області відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року залишено без змін (а.с.28-30).

Відповідно до письмової довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 10ААА №001553, встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з професійним захворюванням (а.с.32).

07.05.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса з заявою про призначення страхової виплати у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

Відповідно до листа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса №03/3587 від 15.05.2015 року, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надання додаткових документів, крім довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 10ААА №001553 (а.с.34).

Відповідно до листа Виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №1152/-Р-08 від 08.09.2015 року, ОСОБА_1 повідомлено про її право на отримання страхових виплат з дати оформлення довідки МСЕК про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням її чоловіка ОСОБА_2 , відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р м. Кіровськ Донецької області включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому отримати справу з окупованої території про страхові виплати ОСОБА_2 не має можливості (а.с.35).

Відповідно до письмової довідки ОСН Комітет району «Дмитріївка» №378 від 27.06.2012 року, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до письмової довідки ОСН Комітет району «Дмитріївка» від 20.06.2012 року, ОСОБА_1 по день смерті постійно проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірного рішення медико-соціальної експертизи позивач була позбавлена можливості отримати одноразову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка, яка наступила від професійного захворювання.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-УІ11 (далі - Закон № 77), яким викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХІV і який з 01.01.2015 має назву Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105- ХІV.

Відповідно до ст. 1 п. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105, суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик».

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові ризики: за соціальним страхуванням від нещасного випадку - обставини, внаслідок яких може статися нещасний випадок або професійне захворювання; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - обставина, внаслідок якої застрахована особа або члени її сім`ї можуть тимчасово втратити засоби існування та потребувати матеріального забезпечення або надання соціальних послуг згідно з цим Законом».

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг».

До професійного захворювання відповідно до п. 7 ст. 1 Закону № 1105 належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою (ст. 14 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ст. 58 Конституції України «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи». Таким чином дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII на виниклі у позивачки правовідносини не розповсюджується, а слід керуватись нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105- ХІV.

Право на страхові виплати у разі смерті потерпілого врегульовано статтею 41 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» .

Право на страхові виплати у позивачки настало з моменту смерті її чоловіка ОСОБА_2 (з 01.11.2011 року), що є юридичним фактом, підтвердженим правовстановлюючим документом свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 10ААА № НОМЕР_2 , де вказано про причинний зв`язок смерті і професійним захворюванням.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України, середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» мінімальна заробітна плата на 01.11.2011 року становила 985 гривень.

Висновки суду про те, що, заробіток який необхідно брати для обчислення одноразової допомоги в розмірі 985 грн. х 5= 4 925 гривень є вірним, тобто розмір одноразової допомоги становить 4 925 грн. х 12 місяців х 5 років = 295 500 гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина`є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» моральної шкоди на користь ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд врахував те, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову стягнувши матеріальну шкоду у розмірі 295 000 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» про те, що спричинення позивачці якої-небудь шкоди діями відповідача не встановлено, також суд прийшов до помилкового висновку про причинний зв`язок та моменту виникнення права на страхову виплату, у зв`язку з чим у суду не було підстав для стягнення моральної шкоди, а сума матеріальної шкоди розрахована невірно та у розмірі більшому ніж передбачено законом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право на страхові виплати у позивачки настало з 01.11.2011 року, з моменту смерті її чоловіка ОСОБА_2 , що є юридичним фактом, підтвердженим правовстановлюючим документом свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та довідкою Обласної медико-соціальної експертної комісії №2 серії 10ААА № НОМЕР_2 , де вказано про причинний зв`язок смерті і професійним захворюванням, а стягнення матеріальної шкоди було розраховано у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», мінімальна заробітна плата якої станом на 01.11.2011 року становила 985 гривень.

Більш того Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року, по цій справі зазначено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року є преюдіційним, цим рішеннм встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його професійним захворюванням «пневмоконіоз» (а.с. 223- 227).

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, при розгляді даної справи суд правильно встановив фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра