Справа № 296/4765/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"14" червня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі

головуючої судді Галасюка Р.А.,

за участю секретаря Могилевець В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 6000 грн. до досягнення дитиною повноліття, періодично щомісяця по 6970 грн. для оплати додаткових витрат на навчання, 3268 грн. додаткових витрат на лікування, 28000 додаткові витрати на оздоровлення дитини у 2019 році. Крім цього просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 7200 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач самостійно виховує їх спільну з відповідачем доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В жовтні 2018 року Корольовським районним судом м. Житомира було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Добровільно відповідач аліментні платежі на утримання дочки не сплачував, тому судовий наказ на примусове стягнення аліментів з боржника виданий Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення аліментів було передано до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирській області.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.05.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили.

Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є сторони у справі (а.с. 4).

Дитина проживає разом із матір`ю - позивачем у справі, та перебуває на її утримання.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17.10.2018 року, було було винесено судовий наказ боржника №296/7202/18 про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не меньше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.07.2018р. було передано до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирській області.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частин 1,2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, позивач посилається на недостатній розмір присуджених до стягнення аліментів, збільшення витрат на утримання, розвиток дитини, підвищення цін на харчування, комунальні послуги.

Вказані доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення.

Крім того, слід зазначити, що позивачем не доведено, що від дня ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Суд критично ставиться до пояснень позивача щодо необхідності збільшення аліментів, оскільки, дитина відвідує музичну школу, зросла вартість продуктів харчування та комунальних послуг, тощо, так як в складову аліментів входить лише обов`язок утримувати дитину, та деякі наведені доводи за Сімейним кодексом України регламентують участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Також доводи позивачки про те, що у дитини наявні захворювання, для лікування яких потрібні значні кошти, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів в зв`язку з цим.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, які доводили б зміну у найкращій бік матеріального становища відповідача і беручи до уваги положення статей 182 та 273 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги в частині збільшення розміру аліментів.

Разом з тим, в частині позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений.

Так, в матеріалах справи наявна довідка лікаря (а.с. 27) про те, що дитина пройшла два курси апаратного лікування очей. Курс лікування коштує 2350,00 грн., яке були необхідне, в зв`язку з лікуванням дитини.

Інші квитанції та чеки, які, зокрема стосуються оплати за музичну школу, комунальні послуги, придбання канцтоварів, їжі та інших дитячих товарів, судом при визначенні зазначеної вище суми, як додаткових витрат на дитину, - до уваги не приймаються, оскільки ці кошти, на думку суду, входять до складу витрат на утримання дитини та аліментних зобов`язань.

Доказів, які б свідчили, що дитині необхідне було оздоровлення в Туреччині в розмірі 28000 грн. суду стороною позивача не надано.

Слід зазначити, що наявність довідки, з яких вбачається наявність у дитини хронічних захворювань, не є доказом того, що вказані захворювання потребують щомісячного лікування на суму не менше 2000 грн. та суду не надано медичні висновки з цього приводу, перелік ліків, які постійно необхідні дитині та їх вартість.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи позивач не довела, що вона кожного місяця має нести додаткові витрати, пов`язані з особливими обставинами на утримання дитини у вказаних в позові сумах, та з огляду на рівність обох батьків у несенні додаткових витрат на дитину, суд вважає за необхідне стягнути половину додаткових витрати, пов`язаних та понесених факчтино позивачем під час лікуванням дитини в сумі 2350,00 грн. одноразово, відповідно до наданих суду доказів, а в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат щомісячно в сумі 6000 грн. до досягнення дитиною повноліття, 6970 грн. для оплати додаткових витрат на навчання, 3268 грн. додаткових витрат на лікування, 28000 додаткові витрати на оздоровлення дитини у 2019 році та 7200 грн. за оплату правової допомоги необхідно відмовити, через їх недоведеність.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 768,40 грн. (а. с. 1) підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Щодо понесених судових витрат у виді правничої допомоги у розмірі 7200 гривень, слід відмовити, оскільки позивачем не надані докази надання такої допомоги.

Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження викладених обставин позивачем не надані докази щодо понесених судових витрат на правничу допомогу, не надано квитанції про сплату правничої допомоги в сумі 720 грн.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона не позбавлена права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, а саме: стягнення додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, а також з приводу лікування хронічних захворювань, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили понесення нею додаткових витрат щомісячно на конкретну суму, або необхідності в майбутньому нести такі витрати.

Керуючись статтями 182, 184, 191, 192, 273 СК України, статтями 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - 2350 грн. додаткових витрат на лікування одноразово.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повні ім`я та найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5

іпн: НОМЕР_2 ,

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

іпн: НОМЕР_1 ,

с

АДРЕСА_2 .

Cуддя Р. А. Галасюк