Справа № 599/2168/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2019 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

судді Іваницького О.Р.,

при секретарі Сеньківській З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Банк звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача - ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 126948,23 грн., посилаючись на те, що вона 04.05.2006 року отримала кредит в розмірі 3010 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, однак свої зобов`язання не виконала, у встановлений строк кредит не повернула та не сплатила відсотки, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року, її заборгованість за кредитним договором складає вищезазначену суму.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно якої позов підтримує повністю, просить розглядати справу в його відсутності.

Відповідачка, будучи повідомленим про час та дату судового розгляду в судове засідання не з`явилась, проте подала відзив у якому, просить відмовити в задоволенні позову в зв`язку із спливом позовної давності враховуючи, що нею здійснено останній платіж у розмірі 500 грн. у травні 2016 року, тоді як банк звернувся з позовом до суду в жовтні 2019 року.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.05.2006 р. отримала кредит в розмірі 3010 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, однак свої зобов`язання не виконала, у встановлений строк кредит не повернула та не сплатила відсотки, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року, виникла заборгованість в сумі 126948,23 грн., яка складається із:

1661,86 грн. заборгованість за кредитом;

125286,37 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом з 04.05.2006 по 30.10.2018 року.

Останній платіж на погашення заборгованості по кредиту за вказаним картковим рахунком вчинено 24 травня 2016 року, тоді як банк звернувся з позовом в жовтні 2019 року, в зв`язку з чим суд вважає, що сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст 12,81,259,263-265,280 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 253, 256, 257, 261, 263, 266, 267, 1054 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 126948,23 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Тернопільської апеляційного суду протягом 30 днів через Зборівський районний суд.

Суддя підпис Копія вірно

Суддя Зборівського

районного суду О.Р.Іваницький