Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 372/777/16-ц

провадження № 61-18227св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державне підприємство «Київське лісове господарство»,

відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, Обухівська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції,

треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у складі судді Мори О. М., та на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державне підприємство «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції (далі - РС Обухівського МУЮ), треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсними державних актів, визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору іпотеки, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами вивчення законності відведення земель лісогосподарського призначення на території Обухівського району Київської області прокуратурою Київської області було встановлено, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» від 17 березня 2008 року затверджено розроблені ТОВ «Інтеграл сервіс» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам: ОСОБА_12 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_9 , що знаходяться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, вилучено їх з постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельних ділянок на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства, а 22 травня 2008 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

У подальшому відповідачі змінили цільове використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва, про що також видано акти права власності на землю, та відчужили свої земельні ділянки як повністю так і частково, у результаті чого неодноразово змінювався власник.

Прийняті розпорядження Київською ОДА призвели до вилучення та передачі у власність громадянам лісів загальною площею 5,4986 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, площа якого перевищує 1 га, використовувалися для ведення лісового господарства

ДП «Київське лісове господарство», що свідчить про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень.

Посилаючись на зазначене та на положення статей 387, 388 ЦК України, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» просив суд визнати недійсними розпорядження Київської ОДА від 17 березня 2008 року № 278, № 279, № 280, № 281, № 282, № 283 та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року № 1876,

від 15 березня 2010 року № 329, № 331, № 332; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки видані зазначеним у позові особам; визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області індексний номер: 10533393 від 31 січня 2014 року; визнати недійсним договір іпотеки від 23 квітня 2012 року № 933, укладений між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 ; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарства» з незаконного володіння земельні ділянки з зазначеними у позовних вимогах кадастровими номерами, вартістю 83 028,86 грн та стягнути з відповідачів судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивовано тим, що процедура вилучення та відведення спірних земельних ділянок суперечить вимогам чинного законодавства та була здійснена Київською обласною державною адміністрацією поза межами її повноважень. Разом із тим, прокурор подав позов із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами, клопотання про поновлення строку не заявив та не надав доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення встановлених порушень протягом строку позовної давності, а тому на підставі положень статті 257 ЦК України позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 березня 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального прав, просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Обухівського районного суду Київської області цивільну справу № 372/777/16-ц.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла справа № 372/777/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державне підприємство «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ПАТ «Марфін Банк», Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсними державних актів, визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору іпотеки, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, призначено до судового розглядув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми ЦК України щодо строку позовної давності, що обмежило право Кабінету Міністрів України, в інтересах якого прокуратурою поданий позов, на захист права державної власності на землю, порушеного незаконними діями органу виконавчої влади з перевищенням наданих законом повноважень, та набуттям відповідачами права приватної власності на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення.

Висновок судів про те, що строк позовної давності у спірних правовідносинах розпочався з 17 березня 2008 року, оскільки територіальні органи державної влади, зокрема ДП «Київське лісове господарство», здійснили передбачене законом погодження проектів землеустрою для їх наступного затвердження, а отже, держава могла та повинна знати про ці рішення на момент їх прийняття, не відповідають дійсності та є помилковими.

Суди не з`ясували та не встановили, момент обізнаності про незаконне відчуження земель лісогосподарського призначення саме Кабінетом Міністрів України, не надали належну оцінку доказам справи, зокрема, постанові від 18 червня 2014 року № 56 про проведення перевірки, в результаті якої були виявлені порушення передачі спірних земель.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

18 травня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення мотивоване необґрунтованістю доводів скарги, оскільки незалежно від оцінки дій та рішень, які були прийняті державними органами понад 10 років назад, всі можливі та передбачені чинним законодавством строки позовної давності спливли, а тому суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

18 травня 2017 року Київська обласна державна адміністрація подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, підписане представником

Боднар Б. Є., у якому, посилаючись на безпідставність та невмотивованість доводів скарги, просить касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення обґрунтоване тим, що строк позовної давності у вказаних правовідносинах закінчився 18 березня 2011 року, а з указаним позовом прокурор звернувся лише у березні 2016 року, таким чином, суди правомірно та обґрунтовано застосували положення закону про позовну давність. Посилання касаційної скарги на необізнаність Кабінету Міністрів України про прийняття спірних рішень щодо відчуження земельних ділянок є помилковими, оскільки Кабінет Міністрів України міг та повинен був знати про рішення, прийняті підпорядкованим та підконтрольними йому органами, відповідно до вимог закону.

19 травня 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, підписане представником ОСОБА_14, в якому просить касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

При цьому посилається на законність і обґрунтованість рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року.

Заперечення мотивоване тим, що положення статті 261 ЦК України встановлюють презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Обізнаність Кабінету Міністрів України як позивача у справі слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 278 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,99 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_12 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, цим же розпорядженням земельну ділянку вилучено із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», а його пунктом 3 змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 279 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,99 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку, вилучено її із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 280 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,99 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_11 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, вилучено її із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 281 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,99 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_10 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, вилучивши її із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 282 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,5486 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, вилучивши її із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2008 року № 283 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,99 га (ліси) в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_13 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, вилучивши її із постійного користування ДП «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельної ділянки на землю сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

22 травня 2008 року на підставі вказаних розпоряджень управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_12 - серії ЯЖ № 227234, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 83, на земельну ділянку площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0064), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області;

ОСОБА_7 - серії ЯЖ № 227232, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 85, на земельну ділянку площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0063), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області;

ОСОБА_11 - серії ЯЖ № 227231, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 36, на земельну ділянку площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0066), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області;

ОСОБА_10 - серії ЯЖ № 227233, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 34, на земельну ділянку площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0061), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області;

ОСОБА_9 - серії ЯЖ № 227235, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 32, на земельну ділянку площею 0,5486 га (кадастровий номер :05:021:0060), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області;

ОСОБА_13 - серії ЯЖ № 227236, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 31, на земельну ділянку площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0065), яка знаходиться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

ОСОБА_7 на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1876 від 24 листопада 2008 року «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» змінено цільове використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером :05:021:0063 та отримано 06 червня 2011 року новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 924386.

ОСОБА_9 11 червня 2008 року продав земельну ділянку ОСОБА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 666392, кадастровий номер :05:021:0060), який в свою чергу, змінив цільове призначення земельної ділянки на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року № 1876 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та отримав 06 червня 2011 року новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 924389.

ОСОБА_10 28 травня 2008 року із належної їй земельної ділянки площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0061) продала частину земельної ділянки площею 0,2402 га ОСОБА_2 , якому управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28 серпня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678785 з кадастровим номером :05:021:0070 та ОСОБА_3 площею 0,2790 га, якій управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28.08.2008 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678784 з кадастровим номером :05:021:0069, і площею 0,2748 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678786, кадастровий номер :05:021:0071), які, в свою чергу, змінили цільове призначення земельної ділянки на підставі розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації № 329, 331 від 15 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та отримали 11 червня 2012 року нові державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 488984, 488983, 488982.

ОСОБА_11 28 травня 2008 року із належної йому земельної ділянки площею 0,9900 га (кадастровий номер :05:021:0066) продав частину земельної ділянки площею 0,2845 га ОСОБА_4 , якому управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28 серпня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678790 з кадастровим номером :05:021:0075; площею 0,3170 га ОСОБА_5 , якій управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28.08.2008 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678788 з кадастровим номером :05:021:0073; площею 0,2744 га ОСОБА_6 , якій управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28 серпня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678789 з кадастровим номером :05:021:0074.

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 28 травня 2008 року продали решту частин земельних ділянок площами 0,1960 га і 0,1138 га ОСОБА_6 , якій управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 28 серпня 2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку на площу 0,3101 га (об`єднанні) серії ЯЖ № 678787 з кадастровим номером :05:021:0072.

ОСОБА_6 змінила цільове призначення земельних ділянок із кадастровими номерами: :05:021:0074 та :05:021:0072 на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації

№ 332 від 15 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та їй відповідно було видано управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 11 червня 2012 року нові державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 489454 та серії ЯИ № 489455.

ОСОБА_12 продала земельну ділянку площею 0,9900 га ОСОБА_8 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678783, кадастровий номер :05:021:0064), яка в свою чергу, змінила цільове призначення земельної ділянки на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 24 листопада 2008 року

№ 1876 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та отримала новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 489455.

ОСОБА_13 , змінивши цільове призначення земельної ділянки, на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації

від 24 листопада 2008 року № 1876 «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та отримавши новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 924387, подарував земельну ділянку площею 0,9900 га ОСОБА_7 відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16 лютого 2012 року, про що проставлено відмітку на державному акті на право власності

23 квітня 2012 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № 933, відповідно до якого земельну ділянку з кадастровим номером :05:021:0075 передано в іпотеку банку.

Судами також установлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісогосподарського призначення та перебували в державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів, регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

У справі, що переглядається, судами встановлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та віднесені до категорії лісогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою ? восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України (частина дев`ята статті 149 ЗК України).

Судами першої та апеляційної інстанції правильно встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії особливо цінних земель, щодо яких відповідно до статей 149, 150 ЗК України встановлено особливу процедуру вилучення, а саме: рішення про їх вилучення приймається постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що вимоги першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсним розпорядження, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння є обґрунтованими. Процедура вилучення та відведення спірних земельних ділянок відповідачам суперечить вимогам чинного законодавства, була проведена Київською державною адміністрацією поза межами її повноважень, оскільки вилучення земельних ділянок площею більше 1 га, а також зміна їх цільового призначення відноситься виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Разом із тим, суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що у зв`язку з пропуском строку позовної давності позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (Korolev v. Russia (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; Menchinskaya v. Russia, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд зобов`язаний перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною першої статті 46 ЦПК України 2004 року органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Судом установлено, що прокуратурою пред`явлено позов в інтересах Кабінету Міністрів України, який є стороною у цій справі.

Позивач як юридична особа набуває та здійснює свої права і обов`язки через свої органи, тому його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності необхідно розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, які покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів.

Аналогічний правовий висновок щодо того, що на віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність, зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Крім того, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо.

Тобто, обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що першим заступником прокурора Київської області лише в березні 2016 року пред`явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство», які підтримали позов, і яким було відомо про порушене право держави з часу передачі спірних земельних ділянок у власність відповідачів, тобто 17 березня 2008 року, таким чином, строк позовної давності сплинув 17 березня 2011 року.

При цьому, суд не з`ясував, з якого часу стало відомо про порушення оскаржуваним розпорядженням земельного законодавства саме державі в особі Кабінету Міністрів України, а не прокурору, та у випадку пропущення початку перебігу позовної давності - поважність причин такого пропуску, не навів мотивів, з відповідним посиланням на докази, за яких дійшов такого висновку.

Крім того, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Верховного Суд України від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13гс10 та постанова Великої Палати від 05 грудня 2018 року №14-247цс18 (справа №522/2110/15-ц)).

Отже, суди не звернули уваги, що правове значення для переходу права власності на земельні ділянки має рішення саме уповноваженого органу держави здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а Кабінет Міністрів України відповідного рішення не приймав.

У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався вимог статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення рішення, що оскаржується) вказані обставини не врахував та не надав їм правової оцінки, належним чином не дослідив докази, необхідні для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Допущені судом першої інстанції порушення не були усунуті в результаті апеляційного перегляду.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Встановивши, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Таким чином, до повноважень суду касаційної інстанції не входить встановлення фактичних обставин у справі, надання оцінки чи переоцінки доказам, що позбавляє Верховний Суд можливості ухвалити своє рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку справа підлягає направленню на новий розгляд, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого

2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С.П. Штелик