Справа № 496/23/19
Провадження № 2/496/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Дранікова С.М.

при секретарі - Кузьміній О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2004 року по 18 грудня 2010 року та з 09 грудня 2015 року (дата розірвання офіційного шлюбу із відповідачем) по кінець жовтня 2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; визнати спільною сумісною власністю та здійснити поділ спільного сумісного майна між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , визнавши за кожним з них право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,057 га для індивідуального садівництва з кадастровим номер :01:004:0834 за адресою: АДРЕСА_1 та визнавши за кожним з них право особистої приватної власності на 1/2 частку сукупності будівельних матеріалів - об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці площею 0,057 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером :01:004:0834 за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що на початку 2004 року у позивача та відповідача склалися теплі стосунки, тому відразу вони почали проживати спільно за адресою: в АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання позивач та відповідач вирішили переїхати з м. Одеси, та на підставі довіреності від 26.11.2006 року виданої на ім`я ОСОБА_3 , посвідченого Федоренко Т.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу набули з правом розпорядження (в т.ч. продажу) земельну ділянку площею 0,057 га для ведення садівництва з кадастровим номером :01:004:0834 за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, вищевказана спірна земельна ділянка була переоформлена на ім`я голови сім`ї - відповідача на підставі договору купівлі - продажу від 06.03.2009 року, що посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибаком С.О. 18.12.2010 року, через після укладання договору купівлі - продажу землі, між сторонами було укладено шлюб у відділі ДРАЦС у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1974. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області по справі № 515/2026/15-ц від 09.12.2015 року було шлюб розірвано, але сторони продовжили проживати однією сім`єю та вести сумісне господарство. З жовтня 2018 року сторони не проживають як одна сім`я, остаточно припинивши взаємовідносини. Таким чином, починаючи з березня 2004 року і до жовтня 2018 року, позивач та відповідач безперервно проживали спільно, однією сім`єю, мали спільний побут, господарство та бюджет. Під час спільного проживання сторони мали спільний сімейний бюджет, збирали грошові кошти на будівництво будинку, придбали земельну ділянку. Позивач вважає, що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю, в зв`язку з тим, що вона та відповідач проживали однією сім`єю з 2004 року по жовтень 2018 року, вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Як зазначає в своєму відзиві відповідач, він не проживав з позивачем спільно однією сім`єю як чоловік та дружина, як до реєстрації шлюбу, як після реєстрації шлюбу так і після розірвання шлюбу. У 2004 році позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , даний факт вона не оспорює, вказаний шлюб було розірвано тільки 28 жовтня 2008 року. Тобто з 28 серпня 1998 року по 28 жовтня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, що виключає можливість спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в цей же час. З огляду на попередній шлюб позивача, та його розірвання 28 жовтня 2008 року, а також той факт що шлюб було укладено між сторонами 18.12.2010 року, тому єдиним періодом, який би міг вважатись часом спільного проживання - є проміжок часу з 28 жовтня 2008 року по 18 грудня 2010 року. Спірна земельна ділянка була придбана відповідачем тільки 06.03.2009 року за власні кошти. Крім того, так як спірну ділянку придбано у 2009 року, а з позовом позивач звернулась тільки у 2018 році, вбачається порушення строку позовної давності, щодо визнання майна спільним майном подружжя. Шлюб між позивачем та відповідачем було укладено за для отримання позивачем громадянства України. Відповідач та позивач є двоюрідними братом та сестрою, а тому відповідач згодився допомогти позивачу отримати громадянство, тому вважає, що шлюб укладений з позивачем є фіктивним та недійсним. Тому відповідач вважає, що позов позивача є необґрунтованим, безпідставним. Позивачем не було надано достатньо доказів для підтвердження того факту, що позивач та відповідач в проміжок часу з 2004 року по жовтень 2018 року проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Тому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 2004 року, вели спільне господарство. Свідок ОСОБА_7 , яка є донькою позивачки, підтвердила, що ОСОБА_2 був їй як батько, він відвідував батьківськи збори в її школі, він піклувався про неї, як рідний батько, та вони проживали усі разом.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_4 28.08.1998 року, що підтверджується довідкою про укладення шлюбу № Г-1 . Вказаний шлюб було розірвано 03.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого Відділом РАЦС адміністрації В`яземського муніципального району Хабаровського краю, Росія від 24.09.2009 року.

В своєму позові позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем з березня 2004 року по 18.12.2010 року та з 09.12.2015 по кінець жовтня 2018 року, але вказаний факт неможливо встановити в даний період, в зв`язку з тим, що позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 по 03.10.2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Про що зазначено і в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Тому суд вважає, що вірним буде встановити факт проживання однією сім`єю позивача з відповідачем 03.10.2008 року по 18.12.2010 року. Також даний факт було підтверджено свідками в судовому засіданні.

Відповідно до Договору купівлі - продажу від 06.03.2009 року ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку площею 0,057 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: садівниче товариство «Спутнік», ділянка 1.36, Дачненської сільської ради). Згідно вказаного договору купівлі - продажу вказана земельна ділянка вільна від забудови.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2018 року ОСОБА_2 15.02.2017 року зареєстрував право власності на земельну ділянку.

18.12.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1644. Після одруження ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.12.2015 року шлюб було розірвано.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15

Також належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачем не було надано жодних доказів того, що вона безпосередньо приймала участь в купівлі земельної ділянки, а також позивачем не було надано доказів того, що на вказаній земельній ділянці здійснювалось будь - яке будівництво житлового будинку, в якому вона також приймала участь.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та задовольняє позов в частині проживання однією сім`єю з 03.10.2008 року по 18.12.2015 року. В частині визнання майна спільною сумісною власність, суд відмовляє за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 21, 74 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд:

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, здійснення поділу спільного сумісного майна - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 3 жовтня 2008 року по 18 грудня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Суддя С.М. Драніков