Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 335/10239/18

провадження № 61-17740св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальна установа «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради,

третя особа - Первинна профспілкова організація Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року у складі судді Воробйова А. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради (далі - КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР), третя особа - Первинна профспілкова організація Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради (далі - Первинна профспілкова організація КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР), про визнання незаконним та скасування наказу.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з листопада 2001 року по червень 2018 року працювала завідувачкою відділення судово-медичної імунології КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР.

02 липня 2018 року вона була ознайомлена з наказом від 29 червня 2018 року № 244 про тимчасове звільнення її з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології і переведення на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення з передачею матеріальних цінностей виконуючій обов`язки завідувачки відділення судово-медичної імунології ОСОБА_2 . Термін дії наказу один місяць: з 02 липня 2018 року по 02 серпня 2018 року.

31 липня 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що 22 співробітника відділення судово-медичної імунології написали заяву про звільнення з власного бажання з причини неможливості далі працювати з ОСОБА_1 , з незрозумілих для неї причин. На час написання цих заяв вона працювала на посаді лікаря судово-медичного експерта імунолога, а не завідувачки цього відділення.

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 не була поновлена на свою посаду.

03 серпня 2018 року вона була ознайомлена з наказом від 03 серпня 2018 року № 301 про тимчасове звільнення її з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології і переведення на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення з передачею матеріальних цінностей виконуючій обов`язки завідувачки відділення судово-медичної імунології ОСОБА_2 . Термін дії наказу один місяць: з 06 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року.

Позивач вважає наказ від 03 серпня 2018 року № 301 незаконним, винесеним з порушенням вимог статті 33 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки жодної згоди на переведення на іншу посаду вона не надавала, вказане переведення не пов`язане зі змінами в організації виробництва і праці.

З урахуванням заяви від 30 жовтня 2018 року про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 03 серпня 2018 року № 301 «З особового складу» про тимчасове переведення ОСОБА_1 , завідувачки відділення судово-медичної імунології на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення, без її згоди. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 03 серпня 2018 року № 301. Стягнуто з КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2019 року КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Вказує на те, що наказ «Про скасування наказів КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 03серпня 2018 року № 301» від 24 січня 2019 року № 44 свідчить про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки ним скасовано оскаржуваний ОСОБА_1 наказ у справі.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на те, що суди не врахували правомірність оскаржуваного наказу, оскільки під час його видачі КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР було виявлено умови праці, створені позивачкою, які негативно впливали на психологічний стан здоров`я працівників відділення судово-медичної імунології, що в свою чергу могло спричинити зупинку роботи всього відділення.

У грудні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, в якому зазначала про безпідставність її доводів та відсутність підстав для скасування оскаржуваних відповідачем судових рішень, оскільки їх ухвалено на підставі повного та всебічного розгляду справи.

Вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 33 КЗпП України, для переведення ОСОБА_1 з посади завідувачки. Вважає, що заяви про звільнення за власним бажанням працівників працівників відділення судово-медичної імунології КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР не свідчать про необхідність переведення без її згоди на іншу посаду.

У грудні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Клопотання мотивоване тим, що справа є малозначною, оскільки предметом касаційного оскарження є судове рішення ухвалене у справі щодо визнання незаконним та скасування наказу про тимчасове звільнення ОСОБА_1 з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології і переведення на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення. Крім того, справа не відноситься до категорії справ, які належить розглядати лише за правилами загального позовного провадження.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2001 року по червень 2018 року працювала завідувачкою відділення судово-медичної імунології КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР.

29 червня 2018 року наказом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР № 244 «З особового складу» з метою відвернення наслідків обставин, які ставлять під загрозу життя та нормальні життєві умови 20 працівників відділення судово-медичної імунології, задля нормалізації психологічного клімату та запобігання зупинки роботи у відділенні, ОСОБА_1 , завідувачку відділення судово-медичної імунології, тимчасово переведено на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення, без її згоди, оскільки дана робота не протипоказана їй за станом здоров`я, на період з 02 липня 2018 року по 02 серпня 2018 року, звільнивши її від обов`язків завідувачки.

27 липня 2018 року 22 працівника відділення судово-медичної імунології звернулись до начальника КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР Куртєва А. В. із заявами про звільнення за власним бажанням, оскільки не можуть працювати під керівництвом ОСОБА_1 , а також у своєму зверненні просили зняти ОСОБА_1 з посади завідувачки відділенням судово-медичної імунології тому, що вони не витримують роботу під її керівництвом, оскільки вона не справляється зі своїми посадовими обов`язками, порушує їх права та інтереси, погрожує помстою.

03 серпня 2018 року наказом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР № 301 «З особового складу» з метою відвернення наслідків обставин, які ставлять під загрозу життя та нормальні життєві умови 22 працівників відділення судово-медичної імунології, задля нормалізації психологічного клімату та запобігання зупинки роботи у відділенні, ОСОБА_1 , завідувачку відділенням судово-медичної імунології, тимчасово переведено на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж самого відділення, без її згоди, оскільки дана робота не протипоказана їй за станом здоров`я та відповідає її спеціальності й кваліфікації, на період з 06 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року, звільнивши її від обов`язків завідувачки. Бухгалтерії наказано провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з 06 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року. Покладено виконання обов`язків завідувачки відділення судово-медичної імунології на ОСОБА_2 , лікаря судово-медичного експерта імунолога цього ж відділення з 06 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року з виплатою різниці в посадових окладах. ОСОБА_1 наказано провести передачу матеріальних цінностей станом на 06 серпня 2018 року ОСОБА_2 .

Зі змісту наказу від 03 серпня 2018 року № 301 «З особового складу» вбачається, що його підставою є: 22 заяви працівників відділення судово-медичної імунології про звільнення, доповідна інспектора з кадрів, витяг з протоколу засідання Профспілкового комітету Бюро, 2 витяги з протоколу засідання відділення судово-медичної імунології.

На наказі від 03 серпня 2018 року № 301 міститься відмітка, відповідно до якої ОСОБА_1 зауважила, що з наказом не згодна, ознайомлена 03 серпня 2018 року о 14 год. 00 хв.

Згідно з довідкою КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 24 вересня 2018 року № 01-15/8494, на підставі наказу від 03 серпня 2018 року № 301 про тимчасове переведення завідувачки відділення судово-медичної імунології ОСОБА_1 на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога з 06 серпня 2018 року по 06 вересня 2018 року вона приступила до виконання обов`язків завідувачки з 07 вересня 2018 року.

24 січня 2019 року наказом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР № 44 «Про скасування наказу КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 03 серпня 2018 року № 301» на підставі наказу «Про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України від 17 січня 2019 № 30, скасовано наказ КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «З особового складу» від 03 серпня 2018 року № 301.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Відповідно до статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Тимчасове переведення від постійного відрізняється тим, що воно може проводитись лише при наявності певної виробничої ситуації і на строк, визначений законом.

Під виробничою потребою розуміється необхідність виконання невідкладних робіт, яких не можна було передбачити заздалегідь і примірний перелік яких містить частини другої статті 33 КЗпП України. Цей перелік підкреслює винятковість обставин, які дають право власнику або уповноваженому ним органу переводити працівників тимчасово на інші роботи.

При цьому недоліки в роботі працівника не становлять виняткових випадків і не дають підстав переводити його тимчасово на інші роботи без згоди працівника. Якщо тимчасове переведення було проведено власником або уповноваженим ним органом лише під приводом виробничої потреби при відсутності виняткових випадків, що засвідчать дійсну необхідність в такому переведенні, останнє визнається незаконним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши недоведеність обставин які б ставили під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, що могли б бути підставою для переведення ОСОБА_1 на іншу роботу без її згоди, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено передбачені статтею 33 КЗпП України положення, а тому переведення позивача на іншу посаду без її згоди на підставі частини другої статті 32 КЗпП України є незаконним. При цьому судами правильно зазначено, що позивач перебувала на даній посаді тривалий час за відсутності доведених фактів заподіяння нею буд-якої шкоди працівникам відділення.

Доводи касаційної скарги про те, суди не звернули уваги на відсутність предмета спору у даній справі, оскільки оспорюваний наказ було скасовано самим відповідачем, не приймаються до уваги, оскільки не впливають на правильність судових рішень.

Крім того, судами правильно враховано, що спірний наказ було скасовано відповідачем вже після звільнення ОСОБА_1 та з інших підстав ніж просила позивачка.

За відсутності доказів на підтвердження підстав для переведення ОСОБА_1 на іншу посаду без її згоди, зазначені вище твердження відповідача не беруться Верховним Судом до уваги.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що при переведенні позивача на іншу посаду допущено порушення вимог чинного трудового законодавства, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування наказу про переведення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Питання щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради вирішувалося на стадії відкриття касаційного провадження за зазначеною скаргою.

Ураховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (пункт 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Зважаючи на вищевказане, доводи ОСОБА_1 про те, що Верховний Суд безпідставно відкрив касаційне провадження у справі, яка є малозначною, не є обґрунтованими.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд не встановив підстав для закриття касаційного провадження у справі, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 396, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик