Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/60973/17-ц

провадження № 61-35466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року у складі судді Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що на картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк», у серпні 2017 року благодійним

фондом «Хесед» перераховано 5 300 грн, з яких 1 998,36 грн витрачені позивачем, а решта коштів у розмірі 3 348,16 грн залишилися на вказаному рахунку.

Однак у подальшому на вказаному рахунку позивач виявила відсутність вказаних коштів, тому 10 вересня 2017 року звернулась до відповідача із вимогою про повернення коштів у вказаному розмірі, проте, вимога залишилась без задоволення.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати протиправним списання коштів з її рахунку; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодування майнової шкоди 3 348,16 грн; у випадку невизнання відповідачем позову протягом трьох місяців з дня його отримання, стягнути з останнього 36 % від суми позову (3 348,16 грн) за кожен квартал затримки виплати, починаючи з дати отримання позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року (у складі судді Москаленко К. О.) у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зібраними у справі доказами не доведено порушення відповідачем прав позивача, тому відсутні підстави відповідно до статті 1166 ЦК України для відшкодування матеріальної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що, звернувшись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції безпосередньо до апеляційного суду, ОСОБА_1 порушила визначений законом порядок подання апеляційної скарги з урахуванням Перехідних положень ЦПК України

(у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року), а тому апеляційна скарга з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню скаржнику без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційний судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при постановлені ухвали апеляційний суд застосував закон, який не поширюється на спірні правовідносини, та не застосував закон який поширюється на ці правовідносини.

Апеляційний суд неправильно застосував підпункт 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Так, ОСОБА_1 у визначений законом спосіб відповідно до частини першої статті 355 ЦПК України подала апеляційну скаргу, тому апеляційний суд зобов`язаний був її прийняти та розглянути відповідно до норм закону, проте безпідставно повернув цю скаргу.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 просила Верховний Суд призначити судову експертизу.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд під час вирішення заяви

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про призначення у справі судової експертизи

Умови та порядок призначення експертизи визначені статтею 103 ЦПК України.

Виходячи із системного аналізу наведеної норми права, з урахуванням її зв`язку з правилами глави 5 розділу І ЦПК України, суд касаційної інстанції не може розглядатися як суд, який є повноважним у розумінні частини першої статті 103 цього Кодексу для розгляду такого виду процесуальних клопотань.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішення питання про призначення експертизи вказаною главою ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Тобто суд касаційної інстанції є судом, який відповідно до вимог положень статті 400 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про призначення у справі судової експертизи необхідно відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року повернуто заявнику без розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення

у справі «Воловік проти України» заява № 15123/03, від 06 грудня

2007 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України»,

заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення вказаних норм процесуального законодавства матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».

Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Таким чином, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня

2018 року у справі № 514/134/17-ц (провадження № 61-12112сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції для продовження розгляду справи, а саме для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 103, 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про призначення судової експертизи.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська