Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/1666/19
Номер провадження 2/580/567/19
У Х В А Л А

"20" серпня 2019 р. м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області, Стеценко В. А.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про відшкодування моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що Лебединський райсуд постановою від 01.08.2017 року відмовив йому у задоволенні позову у справі № 580/52/17 до Будильського сільського голови Шкурка В.О. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Суд апеляційної інстанції, постановою від 06.11.2017 року, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нову постанову, якою задовольнив його позовні вимоги - визнав протиправними дії Будильського сільського голови Шкурка В.О. - ненадання обґрунтованої відповіді на питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17.06.2016 року та зобов`язав відповідача повторно розглянути питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17.06.2016 року згідно ЗУ «Про звернення громадян».

На думку ОСОБА_1 діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, тому він звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на відшкодування цієї шкоди 1 500 грн. 00 коп.

В окремій заяві № 497 позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір», так як перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки в 2018 році мав дохід лише 30 614, 91 грн., з якого сплатив 24 000 аліментів і сума судового збору 768,40 грн. перевищує 5% розміру тієї частини річного доходу відповідача, яка залишилась в його розпорядженні.

Також він звернув увагу суду на те, що часто і небезуспішно звертається з позовами до інших осіб і в минулому суди звільняли його від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали справи, суд ухвалою від 15.07.2019 року відмовив у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

За частиною 1 статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Частиною 2 встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вирішення питання звільнення від сплати судового збору пов`язується саме з річним доходом позивача.

Дохід позивача за 2018 рік, згідно його заяви № 497 складає 30 614,91 грн., розмір судового збору 768,40 грн. складає менше 5 відсотків від його річного доходу.

При цьому суд не погодився з твердженням позивача, що в його річний дохід не можуть враховуватись кошти, сплачені ним в якості аліментів, оскільки з матеріалів звернення ОСОБА_1 вбачається, що вказані кошти перед їх перерахуванням надійшли у власніть позивача і певний час до їх перерахування отримувачу аліментів перебували у його власності в 2018 році.

Також суд не взяв до уваги і посилання позивача на рішення судів, якими в минулому його було звільнено від сплати судового збору, оскільки судами у інших справах ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору на підставі данних про його дохід, наданих самим ОСОБА_1 під час розгляду його попередніх звернень.

Так, рішення Верховного Суду, яким було звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у справах №818/1528/18; №818/1567/18; №818/1526/18, судячи з тексту його заяви приймалися на підставі данних про його дохід за 2017 рік.

29.07.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 № 538, в якій позивач повторно просив звільнити його від сплати судового збору в даній цивільній справі, мотивуючи те тим, що згідно підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України в його дохід не можуть бути враховані кошти, які відраховані в якості аліментів.

Вивчивши матеріали справи, суд відмовив в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України до загального оподатковуваного доходу не можуть бути враховані аліменти, що виплачуються платнику податків згідно з рішенням суду або за добровільним рішенням сторін у сумах, визначених згідно із Сімейним Кодексом України, тобто дане положення Кодексу стосується особи, яка отримала аліменти, а не особи, яка їх сплатила.

Крім того, суд взяв до уваги і те, що Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 580/1388/17 адміністративне провадження № К/9901/3312/19 ОСОБА_1 вже було поставлено до відома про необхідність сплати судового збору за наявності доходу, отриманого протягом 2018 року та роз`яснено неможливість застосування при вирішенні його заяв підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України.

13.08.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 № 587/1, в якій позивач знову просив звільнити його від сплати судового збору в даній цивільній справі, мотивуючи те тим, що у справі № 580/1388/17 адміністративне провадження № К/9901/3312/19 Верховним Судом крім ухвали від 16.04.2019 року постановлено і ухвалу від 27.06.2019 року, якою його звільнено від сплати судового збору і надав копію цієї ухвали.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Згідно тексту судового рішення, на яке посилається позивач - Ухвали Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі № 580/1388/17 адміністративне провадження № К/9901/3312/19 ОСОБА_1 в обгрунтування свого клопотання про звільнення від сплати судового збору було надано Верховногому Суді довідку центру зайнятості про те, що його дохід за перший квартал 2019 року складає 0 грн. 00 коп. а розмір судового збору, який він повинен був сплатити становить 1 280 грн.

В той же час, в своїй заяві № 497, поданій Лебединському райсуду разом з позовною заявою позивач повідомив, що в 2018 році мав дохід 30 614, 91 грн., з якого сплатив 24 000 аліментів і сума судового збору 768,40 грн. перевищує не 5% цього доходу, який згідно підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України є загальним оподатковуваним доходом, і не 5% розміру аліментів, які перед їх перерахуванням надійшли у власність позивача і певний час до їх перерахування отримувачу аліментів перебували в його власності протягом 2018 року, а 5% розміру лише тієї частини річного доходу відповідача, яка залишилась в розпорядженні позивача.

Крім того, суд бере до уваги і те, що Ухвала Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 580/1388/17 адміністративне провадження № К/9901/3312/19 постановлена саме з врахуванням доходів ОСОБА_1 за попередній 2018 рік.

бере до уваги обов`язок позивачів сплачувати судовий збір на користь держави та враховуючи, що позивач є повнолітньою, працездатною особою, має можливість забезпечувати себе матеріально та виконувати обов`язки, покладені державою на громадян України, а також те, що інших підстав звільнення позивача від сплати судового збору не наведено і вважає необхідним в задоволенні його вимог щодо звільнення від сплати судового збору відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 260-261 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», п.. 165.1.14 Податкового кодексу України;

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви № 587/1 ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі за його позовом до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня її проголошення.

Суддя В. А. Стеценко