П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з вимогами про виселення відповідачів з власної квартири, обґрунтовуючи його наступним:

17.07.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а позивач купив зазначену квартиру. В порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 на момент звернення позивача до суду продовжує проживати в квартирі, чим порушує права позивача як власника квартири. Разом ОСОБА_2 в квартирі фактично проживають і інші відповідачі по справі. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення про виселення відповідачів із квартири без надання їм іншого жилого приміщення.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, позов задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що рішеня суду і зазначені в ньому підстави для відмови в задоволенні позову є помилковими, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та суперечать ряду висновків Верховного Суду. Вказує на те, що обраний позивачем спосіб правового захисту передбачений ст. 391 ЦК України та повністю відповідає нормам закону і правовій природі саме тих правовідносин, які насправді виникли між сторонами. Суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а посилання суду на те, що позивачем не було надано доказів проживання відповідачів у спірній квартирі, є необґрунтованим. В порушення вимог ст.ст. 81, 89, 263, 264 ЦПК України судом не було надано оцінки обставинам, зазначеним в п.3.1 договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2013 року, дані обставини не були предметом судового розгляду, на такі обставини суд у своєму рішенні не посилався. Саме тому суд дійшов передчасних висновків про відсутність порушення прав позивача. Крім того судом не було надано належної оцінки довідці (форма №3) №1770 від 29.10.2014 року, яка підтверджує факт проживання відповідачів у квартирі. Не заслуговують на увагу і посилання суду, що згідно відповідей адресно-довідкових підрозділів органів ДМС відповідач ОСОБА_3 з 2017 року зареєстрована за іншою адресою та у спірній квартирі не проживає. Також судом не було враховано, що у випадку, якщо на момент звернення з позовом до суду права позивача залишались порушеними, а були поновлені відповідачем вже в ході судового розгляду, суд не має право відмовляти в задоволенні позову, а навпаки задовольняє позов повністю у зв`язку з фактичним визнанням відповідачем позовних вимог. На підставі наведеного просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повній мірі.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законним та обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Вважає, що наведена в апеляційній скарзі позиція апелянта є необґрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином доведено факту проживання відповідачів у вказаній квартирі. За таких умов він повинен був звертатися до суду з вимогою не про виселення осіб, які там фактично не проживають, а з вимогою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. З даною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне:

Висновки суду першої інстанції щодо того, що відповідачі не проживали в спірній квартирі, не ґрунтується на матеріалах справи. По-перше, в своїй позовній заяві позивач прямо стверджував (і на цьому ґрунтував свої позовні вимоги) про те, що відповідачі продовжують фактично неправомірне проживання у придбаній позивачем квартирі. В ході розгляду справи стороною відповідачів було надано до суду відзив як на позовну заяву, так і на апеляційну скаргу. Хоча у вказаних відзивах містяться посилання на недостатність доказів у справі щодо проживання відповідачів у спірній квартирі, в той же час жодного твердження чіткого твердження про те, що відповідачі у квартирі не проживають, відзиви не містять. Таким чином фактично твердження позивача зі сторони відповідачів не спростовуються. По-друге, на підтвердження своїх посилань позивач надав до суду довідку форми-3 (а.с.9) від 25.10.2014 року, що була у видана КП «Нивки» на ім`я позивача, відповідно до якої відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, незважаючи на те, що в матеріалах справи міститься й інша довідка вказаного органу від 11.07.2013 року (а.с.9), довідка від 25.10.2014 року датована пізнішою датою, що хронологічно є ближчою до дати звернення позивача з позовом до суду.

Зважаючи на те що позивач на підтвердження своїх вимог надав до суду докази проживання відповідачів в квартирі, а відповідачі натомість не тільки їх не спростували, але й фактично прямо й не заперечили тверджень позивача, з точки зору колегії суддів апеляційного суду підстави для критичного відношення до позиції позивача у суду першої інстанції були відсутні.

Враховуючи той факт, що позивач є власником спірного майна, придбав його за відповідним договором у відповідача ОСОБА_2 , який при укладанні правочину надав інформацію про відсутність прав третіх осіб (у тому числі малолітніх і неповнолітніх дітей) на вказану квартиру, а також підтвердив такі обставини відповідними документами, в той же час після продажу квартири разом із своєю сім`єю відмовився її звільнити, колегія суддів апеляційного суду констатує безпідставне порушення прав позивача вищевказаними діями відповідачів.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи дві різні довідки за формою-3 (а.с.8,9), видані КП «Нивки» на ім`я позивача, жодним чином не спростовані, не оскаржені та не визнані недійсними, у суду відсутні підстави для відмови в прийнятті вказаних доказів. Перша така довідка (а.с.8) свідчить про те, що станом на 11.07.2013 року відповідачів у спірній квартирі не зареєстровані та не проживають. В більш пізній довідці від 29.10.2014 року (а.с.9) вже зазначено, що в квартирі зареєстровані та проживають три відповідачі, при цому відповідач ОСОБА_2 зазначений в якості колишнього власника, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості дружини та дочки колишнього власника. Оскільки через 6 днів з дати видачі першої вищезгаданої довідки, а саме 17.07.2013 року, право власності на спірну квартиру набув позивач шляхом її купівлі у відповідача ОСОБА_2 , зважаючи на те, що стороною відповідачів не було надано до суду жодного належного доказу на підтвердження правомірності та законності їх вселення і проживання у спірній квартирі після її придбання ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає відповідачів такими, що проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав, відтак такими, що підлягають виселенню відповідно до положень ст.116 ЖК України.

Оскільки відповідно до положення ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо виселення дитини у справі має брати участь орган опіки та піклування, який здійснює своє представництво шляхом надання суду письмово висновку щодо розв`язання спору, сформованого серед іншого й на підставі результатів обстеження умов проживання дитини, в ході апеляційного розгляду справи від органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації судом був витребуваний висновок з цього приводу. З отриманого висновку вбачається, що орган опіки та піклування на вимогу суду провів відповідну перевірку умов проживання малолітньої ОСОБА_4 та встановив, що у спірній квартирі наявні речі малолітньої, в тому числі шкільне приладдя, а та створені умови для її проживання і виховання. При цьому орган опіки та піклування вважає виселення ОСОБА_4 зі спірної квартири такою, що не відповідає її інтересам.

У відповідності до ст.6 ЦК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування у разі, якщо він є не достатньо обґрунтованим.

Враховуючи той факт, що вищезазначений висновок органу опіки та піклування фактично містить лише ряд посилань на норми закону та декларативне твердження про те, що він ґрунтується на зібраних матеріалах, поясненнях батьків та висловлених думках членів комісії, без безпосереднього наведення таких даних та фактичних обґрунтованих заперечень по суті предмета розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може вважати вказаний висновок обґрунтованим. Зважаючи на те, що місцем проживання малолітньої дитини є місцем проживання її батьків, в той час як у її батьків відсутнє право на проживання у квартирі, що є предметом спору, колегія суддів констатує відсутність підстав для проживання в квартирі і у малолітної ОСОБА_4 .

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведену норму та зважаючи на те, що ОСОБА_4 є малолітньою, а інші відповідачі - її батьками, відтак законними представниками, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 1600,00 грн., а саме по 800,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення задовольнити. Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без надання їм іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 800,00 (вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 800,00 (вісімсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько