К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
Справа №22ц/824/9069/19 Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє за дорученням ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 28.11.2006 року у загальній сумі 40.591,02грн., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 9.033,99 грн.; за відсотками - 23.005,46 грн.; по пені та комісії - 6.143,12грн.; по штрафу - 500 грн., як фіксована частина, та - 1.909,13 грн., як процентна складова.

Послався на те, що 28.11.2006 року між сторонами укладено кредитний картковий договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 250 грн. під 36% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачка ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://prіvatbank.ua/ terms/pаges/70/, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивачки у її заяві про видачу карткового кредита.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.02.2019 року позов задоволено у повному обсязі, а, згідно ухвали цього ж суду, від 23.10.2017 року, указане рішення скасоване/а.с.33-34,89/.

В уточненій позовній заяві від 07.06.2018 року, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь лише відсотки за прострочку повернення кредиту у сумі 9.838,01 грн./а.с.142-145/.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 9.838,01 грн., що складає лише заборгованість за відсотками /167-170/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє за дорученням ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі /а.с. 175-179/.

Скаржниця послалась на пропуск позивачем строків позовної давності.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які булим досліджені у судовому засіданні.

Між тим, судове рішення не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з`ясування обставин, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви №б/н від 28.11.2006 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану відповідачкою ОСОБА_2 , відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та заявницею ОСОБА_2 , укладено кредитний картковий договір, за яким позичальниця того ж дня отримала у Банку платіжну картку з зазначенням кредитного ліміту у сумі 250 грн. під 36% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка у Анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом на Анкеті-заяві.

Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`яткою клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальниця не підписувалась.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище указаних документах, і з якими, як вважав банк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача указаних документів, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано Банком при розгляді указаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил - не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

При цьому, згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна норма міститься і у ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ (ч.6 ст.81).

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи, в даному випадку - відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальницею ОСОБА_2 кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, колегія суддів колегія суддів враховує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України Банк не пред`явив.

Враховуючи, що предметом оскарження у даному провадженні є лише стягнення за рішенням суду першої інстанції нарахованих відсотків, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення нового рішення шляхом скасування рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» відсотки за картковим кредитним договором б/н від 28.11.2006 року у сумі 9.838,01 грн., та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові з вище викладених підстав.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у сумі 1.827 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє за дорученням ОСОБА_2 , задовольнити.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 28 березня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.11.2006 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1.827 грн.(одна тис. вісімсот двадцять сім).

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді