КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження: Доповідач Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/13148/18

19 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, постановлену під головування судді Грегуль О.В., про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 500 грн. додаткових витрат на дитину.

Вирішено компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат компенсації за відрив від звичайних занять при розгляді даної справи в сумі 1658,34 грн.

Заява обґрунтована тим, що вона має право на стягнення вказаних судових витрат на підставі ст. 138 ЦПК України. У позовній заяві вона просила суд про стягнення вказаних судових витрат та нею надавався суду попередній (орієнтовний) розрахунок компенсації витрат за відрив від звичайних занять. З огляду на те, що питання про стягнення з відповідача на її користь компенсації за відрив від звичайних занять не вирішене в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, вона на підставі п.4 ч.1 ст. 270 ЦПК України просила суд ухвалити додаткове рішення про стягнення вказаних витрат на її користь із відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат компенсації за відрив від звичайних занять при розгляді справи, відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 20 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року скасувати та ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат у сумі 1 658, 34 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду про відмову в ухваленні додаткового рішення є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач є звільненим від сплати судових витрат на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є помилковими, оскільки він не відноситься до пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір» та, відповідно, від сплати судових витрат. Зазначає, що така пільга надається виключно військовослужбовцям - учасникам бойових дій, а відповідач є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені для інвалідів війни. Зазначає, що вона здійснила розрахунок вказаних судових втрат, до закінчення судових дебатів заявила про таке стягнення, суд першої інстанції рішення з цього питання не прийняв та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення у даній справі додаткового рішення про стягнення з відповідача на її користь судових витрат компенсації за відрив від звичайних занять при розгляді справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що питання про судові витрати судом першої інстанції вирішено та зазначено в рішенні, що відповідач звільнений від сплати судових витрат, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Калініченко Олександра Вікторівна в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення даній справі, ОСОБА_1 посилалася на те, що з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація понесених нею витрат за відрив її від звичайних занять на підставі ст. 138 ЦПК України, про стягнення таких витрат вона просила суд, надала відповідний розрахунок, проте суд першої інстанції вказаного питання при ухваленні рішення суду не вирішив

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, відповідач, як особа із статусом інваліда війни, звільнений від сплати судових витрат. Питання про судові витрати судом вирішено та зазначено в резолютивній частині рішення, що судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому відсутні правові підстави для стягнення саме з відповідача судових витрат на користь позивачки.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, судом було вирішено питання про розподіл судових витрат та ухвалено компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, відповідач, як особа із статусом інваліда війни, звільнений від сплати судових витрат, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення у даній справі додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачки та обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на відповідача не поширюється положення 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, так як така пільга надається виключно військовослужбовцям - учасникам бойових дій, а відповідач є інвалідом війни 3 групи, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначено у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Частиною першою цієї статті передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з п. 23 ст. 13 цього ж Закону особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

У матеріалах справи міститься копія посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13 лютого 2013 року Київським міським військовим комісаріатом ОСОБА_2 , згідно якого пред`явник цього посвідчення є інвалідом третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Вказане посвідчення дійсне довічно.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та осіб з інвалідністю внаслідок війни та звільнений від сплати судових витрат.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, що містяться в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі № 800/550/17 (П/9901/248/18), ухвалою Верховного Суду від 22.01.2018 року по справі № № 214/82/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального колегія суддів вважає безпідставними, так як суд розглянув заяву позивачки ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в судовому засіданні, за її участю та надав вірну правову оцінку доводам заявниці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: