Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/16636/14

провадження № 61-44334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Коренюк А. М. від 18 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д., від 05 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 77 000 євро для придбання нерухомості під 11,49 % річних строком до 05 березня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов`язання, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 77 319,84 євро та 126 827,81 грн, з яких: непогашений кредит - 71 686,92 євро, несплачені відсотки - 5 632,92 євро, несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язання - 3 584,14 грн; несплачений штраф за прострочення сплати мінімально необхідного платежу - 123 243,67 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Коренюк А. М. від 18 травня 2017 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра», 77 319,84 євро та 126 827,81 грн заборгованості за кредитним договором, 3 654 грн судового збору, а всього - 77 319,84 євро та 130 481,81 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра».

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення на підставі припущень щодо наявності між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості за кредитним договором.

Суди не врахували, що позивач не надав доказів на підтвердження існування заборгованості, оскільки відсутність оригіналу кредитного договору, заяви на видачу готівки, договору поруки, позбавляє суд перевірити кредитний договір на предмет відповідності положенням статті 1055 ЦК України та статті 638 ЦК України та встановити реальність існування договірних правовідносин за цим договором на умовах, наведених банком у позові.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2018 року ПАТ «КБ «Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. від 28 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 жовтня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 березня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 24/П/36/2207-978, до якого неодноразово вносилися зміни. За умовами договору ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 77 000 євро, із цільовим призначенням - придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11, 49 % річних, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 05 березня 2032 року.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору кредит був наданий ОСОБА_1 для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 591 від 06 березня 2007 року квартири АДРЕСА_1 .

06 березня 2007 року вказана квартира була придбана ОСОБА_1 відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу і в цей же день передана в іпотеку ПАТ «КБ «Надра».

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 06 березня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 24/П/36/2207-978.

Згідно з розрахунком, наданим банком, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором станом на 01 серпня 2014 року існує заборгованість в сумі 77 319,84 євро та 126 827, 81 грн, яка складається із: 71 686,92 євро непогашеного кредиту, 5 632,92 євро несплачених відсотків, 3 584,14 грн пені за прострочення строків виконання зобов`язання, 123 243,67 грн штрафу за прострочення сплати мінімально необхідного платежу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Установивши, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 77 319,84 євро та 126 827,81 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з божника та поручителя у солідарному порядку на користь позивача.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, колегія суддів виходить із такого.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підтвердження позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» надало копію кредитного договору № 24/П/36/2207-978 від 06 березня 2007 року, заяви на видачу готівки від 06 березня 2007 року № NL-1, меморіального ордеру № 1 від 06 березня 2007 року, додаткової угоди № 1 від 01 грудня 2011 року до кредитного договору № 24/П/36/2207-978, додаткової угоди № 2 від 01 грудня 2011 року до кредитного договору № 24/П/36/2207-978, договору поруки від 06 березня 2007 року, анкети-заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2015 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначена судова почеркознавча експертиза, витребувано у ПАТ «КБ «Надра» оригінали кредитного договору та заяви на видачу готівки. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

За повідомленням експертів проведення експертизи є неможливою у зв`язку з ненаданням оригіналів досліджуваних документів та вільних зразків підпису ОСОБА_1 .

Як установлено в ході проведення службової перевірки ПАТ «КБ «Надра», оригінали кредитного договору № 24/П/36/2207-978 від 06 березня 2007 року та заяви ОСОБА_1 про видачу готівки від 06 березня 2007 року були втрачені, що обумовлено неможливість надання їх для дослідження експертам.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що відсутність оригіналів вказаних документів не є підставою для визнання факту, що ОСОБА_1 не отримував кредит та не підписував кредитний договір.

Отримання кредиту ОСОБА_1 доведено сукупністю інших документів, які наявні в матеріалах справи, а саме: оригіналом договору іпотеки, який ОСОБА_1 уклав з ПАТ «КБ «Надра» на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 24/П/36/2207-978 від 06 березня 2007 року (а. с. 205-209, т. 1), заявами на переказ готівки, які підтверджують внесення ОСОБА_1 платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом (а. с. 184-189, т. 1).

Встановивши вказані обставини та надавши належну правову оцінку зазначеним доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, суди попередніх інстанції правильно виходили із того, що позивач довів належними та достовірними доказами обставини щодо укладення між сторонами кредитного договору.

За таких обставин, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України, згідно з якою висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, врахував висновки і мотиви, наведені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень та загалом зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник