Справа №701/1062/18
Номер провадження2/701/475/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах малолітнього: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб: Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області та служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та третіх осіб про позбавлення батьківських прав.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в автокатастрофі загинула позивача дочка - ОСОБА_4. На той час вона з чоловіком ОСОБА_3 та малолітнім сином - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали спільно із нею та її чоловіком - ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1. Зразу ж після смерті дружини ОСОБА_3 продовжував проживати разом з ними та сином, та за короткий час він змінив місце проживання, яке їм було невідомо. З плином часу він взагалі перервав спілкування з ними та сином. Вікторівською сільською радою в жовтні 2017 року було повідомлено службу у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації про перебування на території населеного пункту дитини, залишеної без батьківської опіки та піклування. Службою у справах дітей було встановлено місце перебування ОСОБА_3 - по АДРЕСА_2. Також службою у справах дітей ОСОБА_3 було роз'яснено його обов'язки та права як батька згідно законодавства, попереджено про обов'язок виконувати батьківські обов'язки, в тому числі захищати права малолітньої дитини, адже на той час документи про легалізацію на території України були протерміновані, дитина не отримувала пенсії по втраті годувальника. Проте дитиною батько так і не став ні цікавитись, ні перейматись, самоусунувся від виховання та утримання сина, а тому, 12 лютого 2018 року позивач вимушено звернулась до районної державної адміністрації із заявою про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до позивача малолітнього внука ОСОБА_2. Комісія райдержадміністрації з питань захисту прав дітей, яка розглядала заяву 27.02.2018, прийняття рішення відтермінувала, надавши можливість батьку дитини зрозуміти відповідальність батьківства та потреби маленької дитини. ОСОБА_3 було роз'яснено його обов'язки та права як батька згідно законодавства, родину передано під соціальний супровід до РЦСССДМ. Проте за місцем проживання ОСОБА_3 дитину не провідував жодного разу, його станом здоров'я та життям не цікавився, матеріально не утримував, дитячу установу за період від лютого 2018 року відвідував лише двічі - у березні та квітні місяцях. Зараз ОСОБА_2 батьківської турботи не знає, залишається без батьківської опіки та піклування. Висновок органу опіки та піклування Маньківської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав надано 10.10.2018 року за №710/01-38, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник третьої особи: Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області в судове засідання не прибув, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи: Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області в судове засідання не прибув, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує..

Представник третьої особи: служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши про доцільність їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_6 в автокатастрофі загинула позивача дочка - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Під час перебування вшлюбі відповідача з ОСОБА_4, вони проживали у її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Також встановлено, що після смерті дружини ОСОБА_3 продовжував проживати разом з її батьками та сином.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач після смерті дружини проживав з ними короткий термін та змінив місце проживання, яке їм було невідомо.

Проте дане твердження спростовується показами як самої позивачки так і відповідача даними ними безпосередньо в судовому засіданні, згідно яких вбачається, що його переїзд від позивачки був їх спільним рішенням, з метою облаштування його особистого життя. Позивачка допомагала йому при зміні місця проживання, а саме надавала речі побутового вжитку для облаштування його нового місця проживання і достеменно знала де він проживає.

Судом також встановлено, що малолітній син відповідача залишився тимчасово проживати у позивачки, яка є йому бабою, до влаштування відповідачем свого особистого життя за спільним добровільним рішенням, що також підтверджується безпосередніми показами як позивача так і відповідача даними ними в судовому засіданні.

Вікторівською сільською радою 02.10.2017 року було повідомлено службу у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації про перебування на території населеного пункту дитини, залишеної без батьківської опіки та піклування.

Згідно довідки характеристики Потаської сільської ради Маньківського району №536 від 27.08.2018 р. вбачається, що відповідач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 та працює в ТОВ "Чорна Камянка "Вікторівський елеватор" апаратником по тобробітку зерна (а.с.50).

12 лютого 2018 року позивач звернулась до Маньківської районної державної адміністрації із заявою про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього ОСОБА_2, проте комісія райдержадміністрації з питань захисту прав дітей, яка розглядала заяву 27.02.2018, прийняття рішення відтермінувала, надавши можливість батьку дитини зрозуміти відповідальність батьківства та потреби дитини та попередила відповідача про необхідність більше приділяти уваги сину (а.с.52). Встановлено, що відповідач був присутнім під час засідання комісії з питань захисту прав дітей 12.02.2018.

29.08.2018 р. на підставі розгляду поворної заяви ОСОБА_1 комісія з питань захисту прав дітей Манькіської РДА винесла рішення згідно якого вирішила надати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських рав відповідача відносно сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.51).

Проте судом встановлено, що відповідач не був присутнім на засіданні комісії і членам комісії було відомо, що відповідач на час розгляду заяви комісією не може прибути на засідання в зв"язку з знаходженя його на роботі, оскільки він працює позмінно, що свідчить про те, що рішення комісією виносилося без пояснень відповідача та його заперечнь щодо заяви ОСОБА_1

Висновок органу опіки та піклування Маньківської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав надано 10.10.2018 року за №710/01-38 на підставі рішення комісії від 29.08.2018 р.

Позивачка згідно позовних вимог зазначає, що за місцем проживання ОСОБА_3 дитину не провідував жодного разу, його станом здоров'я та життям не цікавився, матеріально не утримував.

Проте суд не може погодитися з даним твердженням, оскільки в судовому засіданні сама позивачка повідомила суд проте, що відповідач періодично провідував сина, зазначивш що на її думку зустрічі були короткими, а також повідомила суд, що в день народження ОСОБА_2 відповідач приходив його привітати з подарунком.

Щодо твердження позивачки, що відповідач матеріально не утримує свого сина належного підтвердження в судовому засіданні не знайшло, оскільки судом встановлено, що відповідач всі отримані страхові виплати в зв"язку зі смертю дружини, пенсійні виплати оформлені на нього в зв"язку із втратою годувальника та виплати на сина, які ним були отримані і які він отримує на даний час, передав позивачці повністю шляхом надання в її повне користування пластикових банківських карток , що не заперечувалося позивачкою в судовому засіданні.

Згідно показів свідка ОСОБА_8, яка працює завідувачем дошкільного закладу, який відвідує малолітній ОСОБА_2, вбачається, що остання стверджує, що відповідач приходив відвідувати сина під час його перебування в садочку в березні 2018 року та квітні 2018 року, одного разу здав кошти та залишив номер свого мобільного телефону з метою вирішення будь-яких проблем пов"язаних з перебуванням сина в садочку, проте остання не зверталася до позивача жодного разу.

Дані покази свідка ОСОБА_8 та покази позивачки стосовно періодичних зустрічей відповідача з сином в період після того, як комісія 27.02.2018 попередила його про необхідність зміни ставлення до дитини, суд розцінює як намагання відповідача до спілкування з сином та участі безпосередньо в його вихованні та утриманні, проте комісія виносячи 29.08.2018 р. рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав не врахувала даних обставин та не взяла до уваги при ухвалені рішення на підставі якого був наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того відповідач в судовому засіданні зазначив, що в серпні 2018 року він телефонував до позивачки з метою домовитися про час зустрічі з сином, однак остання повідомила його, що син знаходиться в с.Подібна у родичів і коли буде дома невідомо, і даний факт не заперечувався позивачем в судовому засіданні.

Відповідач пояснив суду, що дійсно між зустрічами з сином проходив досить тривалий період і це пояснюється режимом його роботи (змінність), але в майбутньому він виправить дане питання і буде більше приділяти уваги до сина.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданий службою у справах дітей та сім'ї Маньківської районної державної адміністрації 10.10.2018 року №710/01-38 має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України) (а.с.4).

Суд критично розцінює покази свідка ОСОБА_9 щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, оскільки останній перебуває в родинних відносинах з позивачем.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що в його діях не було умислу на ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Аналізуючи вищевикладене, встановивши факт не в повнй мірі належного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків упродовж тривалого періоду часу, суд дійшов висновку про передчасність застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, і невідповідність його інтересам дитини, яка в силу вищеперерахованих норм міжнародного права та внутрішнього законодавства України має право на спілкування з батьком.

Сам факт не визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав стосовно сина свідчить про його інтерес до дитини та позитивно характеризує його, як батька.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, повноцінно приймати участь у вихованні сина ОСОБА_2, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю та одночасно попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 76-81, 263, 265 ЦПК України ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п.п. 15,16,18 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах малолітнього: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб: Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області та служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області контроль за виконанням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських обов"язків по відношенню до сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 07.02.2019 р.

СуддяІ.Д.Калієвський