ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1100/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

без сторін належним чином повідомлених

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/16899/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2019 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення складений 23 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, у якому після уточнення позовних вимог, просив скасувати наказ в.о. Генерального директора (головного лікаря) комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради за №141-од від 10 липня 2019 року, яким його звільнено із посади лікаря-ендоскопіста з 10 липня 2019 року, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що працював у відповідача на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення. 10 липня 2019 року його було звільнено із займаної посади за порушення трудової дисципліни по п. 2 ст. 147 КЗпП України. Вважає, що трудової дисципліни не порушував, а тому дані відображені у наказі не відповідають дійсності. Саме йому було нанесено численні тілесні ушкодження працівниками лікарні, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження. Звільнення не погоджене із профспілковим комітетом та його не викликали на засідання.

Посилаючись на наведене на те, що він належним чином виконує свої трудові обов`язки, що підтверджується численними подяками в його адрес та те, що звільнення проведено з порушенням закону, оскільки будь-яких правил трудової дисципліни він не порушував, просив задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради (вул. Клінічна, 1 м. Тернопіль, код ЄДРПОУ - 02001311) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора (головного лікаря) комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради за №141-од від 10 липня 2019 року, яким ОСОБА_1 лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення за порушення трудової дисципліни (ст. 147 п.2 КЗпП України) звільнено з роботи з 10 липня 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10 липня 2019 року по 13 вересня 2019 року включно, у сумі 17 306 (сімнадцять тисяч триста шість) грн. 81 коп., за вирахуванням відповідних податків та зборів, а також 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за липень місяць 2019 року у розмірі 5891,68 грн., за вирахуванням відповідних податків та зборів, допущено до негайного виконання.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 та комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року у частині стягнення моральної шкоди та прийняти у цій частині нове, яким стягнути з комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради на його користь 75000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. є мізерною платою за приниження його честі та гідності.

В апеляційній скарзі комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що ними не були враховані при звільненні положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, з огляду на наступне. При застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (наказ "141-од від 10.07.2019 року КНП "ТУЛ" ТОР) брався до уваги ступінь тяжкості проступку та заподіяна ним шкода (позивач грубо, неконтрольовано, з присутньою агресією відносився до працівників лікарні, погрожуючи фізичною розправою, в стані крайнього гніву з особливою зухвалістю вдарив кулаком інспектора відділу кадрів - ОСОБА_3 ), обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника (характеристика завідувача відділення у якому працював позивач, письмові пояснення працівників, неодноразово позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді догани). Підставою накладення дисциплінарного стягнення слугувала доповідна записка відділу кадрів Власюк М.І. від 09.07.2019 року. До застосування дисциплінарного стягнення позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, проте ОСОБА_1 відмовився, про що було складено відповідний акт.

Також, комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради не погоджується із стягненням моральної шкоди, оскільки відповідно до норм законодавства при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу лікарні, у якому зазначив, що суддею Ромазан В.В. в постанові суду чітко визначено, що протиправних дій в лікарні і порушення громадського порядку ОСОБА_1 не вчиняв.

Він має 57 років медичного стажу і 40 років праці в університетській лікарні і жодного разу не конфліктував ні з колективом, ні пацієнтами. Жодні догани, зауваження не записано в трудовій книжці.

Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначило, що за період роботи ОСОБА_1 зарекомендував себе в колективі як конфліктний працівник, не дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні, за що і отримав не одну догану. Постійно конфліктував з колегами, обзивав працівників нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. На зауваження завідувача ендоскопічним відділенням, адміністрації лікарні реагував агресивно.

Працівники лікарні неодноразово зверталися до головного лікаря щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи.

29.08.2018 року у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежного виконання своїх функціональних обов`язків, професійної етики та деонтології, що проявляється застосуванням нецензурної лексики до працівників ендоскопічного відділення та перешкоджає виконання ними своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, висвітлене у наказі №200-од, підставою якого було подання юрисконсульта, доповідна завідуючого ендоскопічного відділення, пояснення працівників ендоскопічного відділення: Бухурської М.Ф., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також позивач в апеляційні скарзі ніяким чином не обґрунтовує в чому саме полягають моральні страждання останнього, позаяк лише підриває ділову репутацію, здійснює наклеп на головного лікаря.

У судове засідання сторони по справі не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. Комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради подала заяву про слухання справи у їх відсутності.

Враховуючи вимоги ст. 372 ч. 2 ЦПКУ, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради не підлягають до задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення, що підтверджується копію трудової книжки від 02 липня 1971 року та визнається сторонами спору.

Наказом в.о. генерального директора (головного лікаря) комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради за №141-од від 10 липня 2019 року, ОСОБА_1 лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення за порушення трудової дисципліни (ст.147 п. 2 КЗпП України) звільнено з роботи з 10 липня 2019 року на підставі доповідної начальника відділу кадрів Власюк М.І. від 09 липня 2019 року.

Із змісту наказу встановлено, що позивач 09 липня 2019 року біля 13 год. увірвався в кабінет відділу кадрів, де виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою працівникам даного відділу.

З доповідної начальника відділу кадрів Власюк М.І. від 09 липня 2019 року вбачається, що 09 липня 2019 року працівники ендоскопічного відділення були запрошені у відділ кадрів для ознайомлення із наказом КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР від 05 липня 2019 року за № 139- к «Про ліквідацію ендоскопічного відділення». Лікар-ендоскопіст ОСОБА_1 категорично відмовився поставити підпис під наказом, про що складено акт в присутності юрисконсульта Комар - Чорного Р.В. , інспектора відділу кадрів Сорокіної І.М.. Близько 13:00 год лікар ОСОБА_1 увірвався у відділ кадрів і виявив бажання підписати наказ. У подальшому позивач вирвав наказ із рук і втік на коридор, погрожуючи фізичною розправою, вдарив кулаком інспектора відділу кадрів ОСОБА_3 та виражався нецензурною лексикою у сторону колег.

09 липня 2019 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, зокрема, що позивач 09 липня 2019 року о 13:00 год. перебуваючи у громадському місці на третьому поверсі лабораторного корпусу КНП «Тернопільська університетська лікарня» по вул. Клінічна, 1 в м. Тернополі виражався нецензурною лайкою, поводив себе зухвало. Вказаними діями порушив громадський порядок та спокій громадян.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 3 вересня 2019 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. (а.с. 61-62)

Також, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 09 липня 2019 року до ЄРДР внесено відомості по заяві ОСОБА_1 щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема, що 09 липня 2019 року близько 13:00 год працівники відділу кадрів КНП «ТУЛ» перебуваючи у приміщенні лікарні, що по вул. Клінічна, 1 в м. Тернополі, в ході словесного конфлікту спричинили ОСОБА_1 тілесні ушкодження. (а.с. 23)

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 10 липня 2019 року клопотання слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_8 про проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень - задоволено.

Доручено експертам (експерту) Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи провести у кримінальному провадженні №0002014 судово-медичну експертизу щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 . (а.с.6)

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи м. Тернополя № 652 від12.07.2019 року встановлено, що при судово-медичній експертизі 12 липня 2019 року у ОСОБА_1 виявлені садна обох передпліч, тильної поверхні правої кисті та правої гомілки. Ці садна, з огляду на вид ушкодження та морфологічні властивості, утворилися у ОСОБА_1 від дії тупих предметів, а стан їх поверхонь дозволяють стверджувати, що вони виникли у різні терміни. Зокрема садна правих передпліччя і кисті приблизно за 1-2 доби, а інші садна приблизно за 2-4 діб до його судово-медичної експертизи, не виключено у вказаний в ухвалі термін події - 9 липня 2019 року. Враховуючи кількість, розташування та властивості вказаних саден лівого передпліччя і правої гомілки, їх виникнення у ОСОБА_1 за обставин, які він повідомляв при судово-медичній експертизі, не виключається. Виявлені у ОСОБА_1 садна за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995). (а.с. 24-26)

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. (ст. 140 КЗпП України)

Частиною 1 статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно до роз`яснень викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення як захід дисциплінарного стягнення - це розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40 і пункту 1 статті 41 КЗпП України.

У разі ухвалення рішення про звільнення працівника за однією із зазначених підстав власник або уповноважений ним орган має чітко додержувати правил і порядку, встановлених законодавством, а також враховувати особливості застосування підстав звільнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника ( п. 22 даної Постанови Пленуму).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 148 Кодексу).

Також, згідно, ст. 152 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу.

Відповідно до змісту згаданих норм закону за конкретне порушення трудової дисципліни може наставати дисциплінарне стягнення, зокрема, і у вигляді звільнення та вказане притягнення до дисциплінарної відповідальності не є обов`язком роботодавця. Тобто, у випадку прийняття роботодавцем рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення працівника повинно бути зазначено: конкретний факт порушення трудової дисципліни; у чому таке проявилось; відповідна норма, стаття, пункт, тощо порушені працівником, за які на нього накладається стягнення, а також у випадку звільнення конкретна, передбачена законом підстава припинення, розірвання трудового договору (зокрема, ст.ст. 36-41 КЗпП України).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наказ про звільнення ОСОБА_1 винесений без дотримання вказаних вище норм закону, не містить необхідних відомостей, які повинен містити наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, натомість містить лише формулювання про звільнення позивача з 10 липня 2019 року за п. 2 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни.

Крім того, при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення відповідач не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як вбачається із матеріалів справи дисциплінарний проступок, який послужив причиною звільнення був здійснений ОСОБА_1 під час конфліктної ситуації із працівниками відділу кадрів при отриманні копії наказу про ліквідацію ендоскопічного відділення лікарні.

Відсутність у вчинках ОСОБА_1 адміністративних правопорушень також підтверджується закриттям провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Отже, звільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, що є підставою для поновлення на посаді та стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровая умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин,

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-23цс12 від 25.04.2012.

Задовольняючи частково позов у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що даними діями відповідача позивачу було завдано моральні страждання, ним було втрачено нормальні життєві зв`язки, ОСОБА_1 вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з порушенням відповідачем прав позивача, а саме незаконного звільнення, останній зазнав моральних страждань, які суд оцінив у розмірі 1 000 грн, виходячи із засад розумності, справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про правильність прийнятого рішення, який всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та не доводять про порушення норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, у зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради - залишити без задоволення

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак