Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 688/3489/17

провадження № 61-38676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2018 року у складі судді Цідик А. Ю. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 08 травня

2018 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., Пєнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії і постанову державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Скарга мотивована тим, що постановою від 18 липня 2017 року належну йому 1/2 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 передано стягувачеві

ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу. Постанова є незаконною, оскільки до суми боргу безпідставно включено 1 199 грн 72 коп. судових витрат, стягнутих за рішенням суду, яке було скасовано. Передане нерухоме майно входить до складу статутного фонду ПП «Компанія ВНК», права якого порушені. Крім того, нежитлова будівля є спільною сумісною власністю.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив поновити строк звернення до суду та ухвалити рішення яким визнати дії державного виконавця протиправними, а постанову скасувати як неправомірну.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 січня 2018 року ОСОБА_1 у задоволені скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що постанова про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, і право заявника не було порушено, а тому не підлягає до скасування. При цьому посилання заявника про те, що переданий стягувачеві об`єкт нерухомості перебував у спільній сумісній власності вважав необґрунтованими як такі, що спростовуються рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року, яким право спільної власності

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний об`єкт припинено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постанова про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, і право заявника не було порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не прийнято до уваги зазначені ним обставини про те, що на час проведення торгів спірне майно перебувало під обтяженням відповідно до ухвали суду про накладення арешту на це майно в іншому судовому провадженнні. Також посилався на завищення працівниками державної виконавчої служби його суми боргу на

1 199 грн 72 коп. Тому вважав, що судами не досліджені всі обставини, які мають значення при вирішенні його скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з районного суду указану цивільну справу.

У листопаді 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії постанову державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконанні у Полонському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 146 578 грн 82 коп.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем був накладений арешт на 1/2 частину нежитлової будівлі площею 792,9 кв. м по

АДРЕСА_1 , що належить боржникові. Вартість нерухомого майна визначалася на підставі звіту про незалежну оцінку у сумі 356 012 грн. Зазначене майно було передано на реалізацію до Хмельницької філії ДП «Сетам».

Відповідно до протоколів електронних торгів від 24 квітня 2017 року

№ 251721, від 15 травня 2017 року № 255922, від 06 червня 2017 року

№ 261204 тричі призначалися торги з реалізації зазначеного вище нерухомого майна, однак не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

29 червня 2017 року державний виконавець направив стягувачеві повідомлення про непроведення реалізації арештованого майна і запропонував вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

04 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до відділу державної виконавчої служби із заявою про залишення майна, яке не було реалізовано на прилюдних торгах за собою, в рахунок погашення заборгованості.

13 липня 2017 державним виконавцем повідомлено стягувачеві депозитний рахунок, на який остання повинна була внести різницю між вартістю нереалізованого майна згідно останнього протоколу електронних торгів та сумою коштів, яка підлягає стягненню на її користь.

Кошти в сумі 102 629 грн 88 коп. внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

18 липня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, копія якої надіслана боржникові та отримана ним 09 серпня 2017 року.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії і постанову державного виконавця.

На підставі акта від 18 липня 2017 року ОСОБА_2 передано 1/2 частину нежитлової будівлі будівлі площею 792,9 кв. м по

АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за ціною третіх електронних торгів 249 208 грн

40 коп.

24 липня 2017 року стягувач зареєструвала право власності на указане передане нерухоме майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Згідно із частиною шостою статті шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

За змістом частини восьмої статті статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (частини перша, друга /

статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна (частина шоста статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року справа № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Апеляційним судом не надано оцінки доводам апеляційної скарги про те, що на час передачі приміщення ОСОБА_2 18 липня 2017 року нерухоме майно перебувало під арештом на підставі ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року. При цьому апеляційним судом зроблено неправильний висновок про те, що зазначена ухвала набрала законної сили 12 серпня 2017 року, оскільки ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень та оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (частина дев`ята, десята статті 153 ЦПК України).

Отже, оскільки суд апеляційної інстанції не перевірив зазначених доводів, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не надав належну правову оцінку усім доказам і доводам сторін, не навів мотивів їх відхилення, то висновок апеляційного суду про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції є передчасним.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 08 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович