Провадження №2/523/4331/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

за участю секретаря - Круглікова О. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_2 , місце перебування ДУ «Одеський слідчий ізолятор», 65059, Одеська обл., місто Одеса, Малиновський район, ЛЮСТДОРФСЬКА ДОРОГА, будинок 11) за участю третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Акціонерне товариство «Райффайзен БанкАваль» ( м. Київ, вул. Лєскова, будинок 9) про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

15.08.2019 року позивач звернувся з позовом до суду про визнання майна особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивує тим, що 05 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. 01 листопада 2016 року за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/9812/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 вартістю 204 757 грн. Квартира була придбана та оформлена на ім`я ОСОБА_1 , на підстав договору про пайову участь у будівництві житла від 06 грудня 2005 року, було отримано свідоцтво про право власності від 13.06.2007 року, право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 14 грудня 2006 року, що підтверджується копією витягу №15059826 від 27.06.2007 року. Першій платіж (пайовий внесок за договором про пайову участь у будівництві житла) для придбання спірної квартири була надана особисто її батьком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок його власних накопичень. Відтак ці гроші були особистою власністю позивача, а не спільною власністю подружжя, зазначені обставини підтверджуються відповідною розпискою про отримання коштів.

Окрім цих коштів, на придбання квартири були використанні й кредитні кошти, надані ВАТ «Райффайзен Банк Аваль), у відповідності до кредитного договору №014/0054/84/42046 від 06.12.2005 р., що були укладені позивачем. Вказана квартира перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 р. Згідно зазначеної кредитної угоди сума, після зміни (реструктуризації) наданого кредиту станом на момент звернення з позовом заборгованість складає - 394 975 грн. 07 коп.. Весь час дії договору поточні платежі по кредиту сплачувалась за особисті кошти позивачки, що були передані їй батьком. Позивач вказує, що відповідач не заперечує про ти цих обставин .

Таким чином, як зазначає позивач, за час дії кредитної угоди за рахунок спільних коштів подружжя не було погашено кредит за спірну квартиру. Оскільки право власності на квартиру було зареєстровано в період перебування у зареєстрованому шлюбі сторін, таким чином формально квартира вважається спільною сумісною власністю подружжя, хоча вона придбана виключно на особисті кошти позивачки. З метою остаточного врегулювання майнових питань, позивачка звернулась до суду з метою юридичної фіксації дійсних обставин, які виникли між сторонами та визнання квартири особистим майном позивачки.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2019 року, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Покидько про визнання майна особистою приватною власністю була залишена без руху, надано час для усунення недоліків, а саме, позивачем не зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Не надано доказів перебування відповідача у ДУ «Одеський слідчий ізолятор», і оскільки спірне нерухоме майно перебуває в іпотеці ВАТ (АТ) «Райффайзен Банк Аваль», позивачу необхідно було визначитись з усіма учасниками справи та залучити зазначену фінансову установу до участі у справі.

03.10.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, якої усуненні недоліки, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 року позовну заяву було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено піготовчоге судове засідання на 02 грудня 2019 року о 10 год. 30 хв..

Позивач, ОСОБА_1 , надала до суду заяву, якою підтримав свої позовні вимоги з підстав та в межах викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити, а також просила справу розглядати без її участі.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надав заяву про визнання позову у повному обсязі, заява була передана через адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Представник третьої особи, ВАТ (АТ) «Райффайзен Банк Аваль» до суду не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання.

Враховуючи визнання позову відповідачем, суд керуючись ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вирішив ухвалити за результатами підготовчого засідання судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року по справі № 523/9812/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 вартістю 204 757 грн. Квартира зареєстрована ім`я ОСОБА_1 , на підстав договору про пайову участь у будівництві житла від 06 грудня 2005 року, було отримано свідоцтво про право власності від 13.06.2007 року, право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 14 грудня 2006 року, що підтверджується копією витягу №15059826 від 27.06.2007 року. Першій платіж (пайовий внесок за договором про пайову участь у будівництві житла) для придбання спірної квартири була надана особисто батьком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується розпискою ОСОБА_1 . Окрім цих коштів, на придбання квартири були використанні й кредитні кошти, надані ВАТ «Райффайзен Банк Аваль), у відповідності до кредитного договору №014/0054/84/42046 від 06.12.2005 р., що були укладені позивачем. Квартира перебуває в іпотеці на підставі іпотечного договору від 20.09.2007 р. Згідно зазначеної кредитної угоди сума, після зміни (реструктуризації) наданого кредиту станом на момент звернення з позовом заборгованість складає - 394 975 грн. 07 коп..

Враховуючи те, що відповідач, ОСОБА_2 , повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідач не заперечує факт отримання позивачем коштів від її батька, також відповідач не заперечує факт, що кошти, які були витрачені на придбання квартири були особистими коштами позивачки, також відповідач не заперечує факт, що він не сплачував грошові кошти на погашення кредиту.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю позивачки, ОСОБА_1 .

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Ст. 60 цього ж Кодексу встановлює, що до спільної сумісної власності подружжя належить майно, яке набуте під час шлюбу.

Ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до частини 4 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 9, 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобовязань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією субєктів інвестиційної діяльності. Інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо).

В рішенні Верховного Суду України від 01.07.2015 року (справа 6-612цс15) висловлена наступна позиція.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

П. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під час ухвалення рішення в силу ст. 263 ЦПК України, суд враховує наступну правову позицію Верховного Суду України викладеній в постанові від 01.07.2015 року у справі 6-612цс15.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 60-61, 69 -71 СК України, ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 200, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_2 , місце перебування ДУ «Одеський слідчий ізолятор», 65059, Одеська обл., місто Одеса, Малиновський район, ЛЮСТДОРФСЬКА ДОРОГА, будинок 11) за участю третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Акціонерне товариство «Райффайзен БанкАваль» ( м. Київ, вул. Лєскова, будинок 9) про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити повністю.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя -