Провадження №2/521/639/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуги, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуги, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що 01 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір №004 про розробку дизайн-проекту, відповідно до умов якого замовник ОСОБА_1 доручила та зобов`язалась прийняти і сплатити результат виконаних робіт, а виконавець ФОП ОСОБА_2 прийняла на себе обов`язок у встановлений термін згідно з затвердженим завданням на проектування, розробити дизайн-проект приватного будинку загальною площею 700кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Як свідчила позивач, після отримання коштів відповідач до виконання робіт приступила, але майже на початку виконання зобов`язання припинилось, до теперішнього часу роботи не виконані.

Зважаючи на викладене ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд розірвати договір №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року та стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 75230,00 гривень. При цьому заявлена сума матеріальних збитків фактично складається з 55230,00 гривень, які є перерахунком 2100,00 доларів США, сплачених замовником на виконання договору, а також 20000,00 гривень, які є заявленою сумою компенсації моральної шкоди.

Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач ФОП ОСОБА_2 не скористалась, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не надходив.

Відповідач звернулась із зустрічним позовом до суду. В обґрунтування заявлених вимог, пояснюючи підстави звернення до суду та заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 посилалась, що не зважаючи на встановлені договором обов`язки, ОСОБА_1 належним чином не здійснювала оплату договору. Своєчасно не сплатила авансовий внесок у день підписання договору в розмірі 30% від загальної суми за перший етап робіт. Етапи виконання робіт були погоджені сторонами в додатку №2 до договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року.

Відповідач свідчила, що не зважаючи на відсутність авансування робіт, вона виконала належним чином свої обов`язки за договором з урахуванням додатку №2 до договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року. Розробила «Концептуальний проект», що є складовою частиною дизайн-проекту, у якому детально відображені результати робіт, що були здійснені та погоджені з ОСОБА_1 .

З огляду на вказане ФОП ОСОБА_2 просила суд зобов`язати ОСОБА_1 прийняти «Концептуальний проект», виконаний відповідно до договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року та додатку №2 до договору.

Представник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання з`явилась, заявлені вимоги підтримала. Вимоги ФОП ОСОБА_2 не визнала, просила суд у зустрічному позові відмовити.

Представник ФОП ОСОБА_2 у відкрите судове засідання з`явився, заявлені вимоги підтримав. Вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив суд у позові відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що 01 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір №004 про розробку дизайн-проекту, відповідно до умов якого замовник ОСОБА_1 доручила та зобов`язалась прийняти і сплатити результат виконаних робіт, а виконавець ФОП ОСОБА_2 прийняла на себе обов`язок у встановлений термін (120 робочих днів), згідно з затвердженим завданням на проектування, розробити дизайн-проект приватного будинку, загальною площею 700кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.2. указаного договору, перелік робіт, обсяги та зміст проектної документації, що є предметом цього договору, визначені: завданням на проектування (додаток №1); складом дизайн-проекту відповідно до затверджених замовником етапів та термінів проведення робіт (додаток №2).

Як погодили сторони в пунктах 2.1., 2.2. указаного договору, вартість робіт становить 93800,00 гривень, що в еквіваленті становить 7000,00 доларів США. Оплата робіт здійснюється поетапно. Зокрема замовник оплачує виконавцю в день підписання договору суму авансу за перший етап у розмірі 30% від загальної суми договору.

При цьому як випливає з пункту 5.2. указаного договору, виконавець зобов`язується почати роботи на наступний робочий день після оплати замовником першого платежу.

Згідно з положеннями додатку №2 до договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року, загальний дизайн-проект складається з двох етапів: перший етап «Концептуальний проект», другий етап «Робочий проект».

Правова позиція первісного позивача ґрунтується на тому, що відповідач ФОП ОСОБА_2 з початку виконання зобов`язання припинила виконувати обумовлені договором роботи, які до теперішнього часу не виконані. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає, що укладений договір підлягає розірванню із застосуванням правових наслідків, що регламентовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіряючи обґрунтованість викладеної позиції суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За регламентацією частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Суд зазначає, що між сторонами виникли зобов`язальні договірні правовідносин, що врегульовані положеннями цивільного закону про надання послуг.

Разом з тим як визначає частина 1 статті 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на положення договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року та додатку №2 до договору, ОСОБА_1 була зобов`язана сплатити ФОП ОСОБА_2 30% від загальної суми договору в розмірі, еквівалентному 7000,00 х 30 /100 = 2100,00 доларів США на момент платежу в день підписання договору 01 жовтня 2014 року.

Однак як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснювала оплату першого платежу частинами 9000,00 гривень 01 серпня 2015 року, 9000,00 гривень 03 серпня 2015 року, 9000,00 гривень 04 серпня 2015 року, 9000,00 гривень 05 серпня 2015 року, 9000,00 гривень 06 серпня 2015 року, що підтверджується фінансово-платіжними квитанціями відповідно №732224, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , №732228. Твердження позивача про оплату 2100,00 доларів США та застосування перерахунку є безпідставними, оскільки особою відповідні платежі здійснювались у гривні.

Суд погоджується з позицією відповідача, що на підставі пункту 5.2. укладеного договору ФОП ОСОБА_2 мала приступити до виконання робіт згідно з графіком з 07 серпня 2015 року. При цьому період з моменту укладення договору (01 жовтня 2014 року) по здійснення оплати першого платежу (06 серпня 2015 року) не можна вважати простроченням виконання зобов`язання з боку ФОП ОСОБА_2 , а є простроченням виконання грошового зобов`язання з боку ОСОБА_1 .

Стороною відповідача був наданий суду «Концептуальний проект» дизайн-проекту ( АДРЕСА_1 ), який відповідає першому етапу робіт за договором.

Як випливає з матеріалів проекту, на виконання умов договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року та додатку №2 до договору, ФОП ОСОБА_2 здійснила виїзд на об`єкт з метою оцінки площі будинку, об`єму роботи, надання консультацій щодо можливих варіантів дизайну та здійснила відео- та фотофіксацію об`єкта (аркуші 3-7 проекту); виконала обміри (ручне креслення) підвалу, першого, другого та третього поверхів, заміри кутів у кімнатах (аркуші 8-11 проекту); схематично побудувала модель приміщень (креслення), а саме: підвалу, технічного приміщення, побутового приміщення, комори, кімнати відпочинку, передпокою, гардеробної кімнати, санітарного вузла, кухні-їдальні, вітальні, кабінету, холу?другого поверху, гостьової кімнати №2, гардеробної №2, гостьової кімнати №2, спальні, ванної кімнати, гардеробної кімнати, лоджії, балкону, тераси, холу третього поверху, санітарного вузла, гардеробної №3, спальні, кабінету, кімнати відпочинку (аркуші 12-15 проекту); виконала заміри, розрахунки та креслення кімнат з прив`язкою інженерних комунікацій (аркуші 30-32 проекту); розробила варіанти перепланування приміщення з розташуванням меблів (аркуші 16-17 проекту) та план сантехніки без прив`язки випусків (аркуші 18-29 проекту); розробила план приміщень після планування (креслення) (аркуші 33-36 проекту) і зазначила пропозиції за стильовими вирішеннями приміщень (репродукції, фото) (аркуші 37-40 проекту).

Відповідний перелік робіт відповідає змісту першого етапу робіт за договором №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року, що визначені додатком №2 до договору.

17 серпня 2015 року ФОП ОСОБА_2 було складене повідомлення про закінчення робіт, передбачених першим етапом та приймання даних робіт ОСОБА_1 , а також акт №ОУ-004/1 виконаних робіт (надання послуг) у частині першого етапу «Концептуального проекту», із зазначенням загальної вартості робіт у розмірі 45151,92 гривень, з яких з урахуванням оплаченого авансу до сплати належить 151,92 гривень.

На підтвердження направлення повідомлення та акту на адресу ОСОБА_1 , відповідач посилалась на квитанцію №409 та опис вкладення до листа, які містять відбитки відділення поштового зв`язку від 18 серпня 2015 року.

Стороною відповідача надано у розпорядження суду показання технічного приладу, що має функцію відеозапису, які відтворені в електронному вигляді на носії інформації (оптичний носій «Verbatim» DVD-R 4.7 GB Go / 16x speed vitesse / 120 min », із файлами «00026.mts», «00027.mts», «00028.mts», «00029.mts», «00030.mts», «00031.mts», «00032.mts», «00033.mts», «00035.mts», «00036.mts», «00037.mts», «00039.mts», «00043.mts», «00044 ІНФОРМАЦІЯ_1 mts», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Відеоряди файлів «IMG_3301.mov», «IMG_3302.mov» містять відображення ймовірної дати зйомки 16 вересня 2014 року, але не підтверджують і не спростовують позиції сторін. Відеоряди інших файлів не містять відображення дати зйомки, датою створення файлів є 14 червня 2010 року, 20 липня 2010 року та 23 червня 2011 року.

Стороною позивача надано у розпорядження суду показання технічного приладу, що має функцію аудіозапису, які відтворені в електронному вигляді на носії інформації (оптичний носій « ІНФОРМАЦІЯ_4 / TDK Life On Record / СD-R Recordable 52x | 80min | 700mb», із файлом «20180726_001.m4a». Аудіоряд файлу не дозволяє об`єктивно встановити дату, місце і обставини запису, а також осіб, відтворення голосів яких цей запис містить.

Зважаючи на викладене суд не приймає наведені докази, надані сторонами.

Як передбачає частина 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Але в даному випадку суд не може погодитись з позицією ОСОБА_1 та доходить висновку, що ФОП ОСОБА_2 частково виконала свої зобов`язання в частині здійснення робіт, передбачених першим етапом та складення «Концептуального проекту», які були оплачені ОСОБА_1 на виконання пункту 2.2. договору №004 про розробку дизайн-проекту від 01 жовтня 2014 року.

Як передбачили сторони в пункті 4.3. укладеного договору, якщо замовник протягом п`яти днів з моменту здобуття повідомлення про готовність виконавця до здачі не організовує приймання виконаних робіт, то роботи за договором вважаються прийнятими замовником.

Ураховуючи викладене суд не може погодитись з обґрунтованістю зустрічної вимоги ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 прийняти фактично виконані роботи. Оскільки в силу договору та на підставі встановлених фактичних обставин у справі такі роботи вважаються прийнятими стороною.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак за загальним правилом кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Перевіривши факти та обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів. При цьому у зв`язку з відмовою в задоволенні основних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення матеріальних збитків, відсутні підстави для задоволення похідних вимог сторони про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином у зв`язку із висновком суду про відмову в позовах, понесені судові витрати покладаються відповідно на сторін та взаємному відшкодуванню за рахунок протилежної сторони не підлягають.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуги, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

У зустрічному позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення: 13 грудня 2019 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: І.В. Плавич