Провадження № 2/161/4821/19

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

24 грудня 2019 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Пахолюк А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.12.2019 року №781-5 «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 02.12.2019 року №283 «Про підтвердження місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для їх тимчасового виїзду за межі України», яким затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_2 для їх тимчасового виїзду за межі України.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами влада впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 34 Закону № 280/97-ВР установлено, що повноваження у сфері соціального захисту населення належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно з п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає.

Отже, в даному випадку, органи місцевого самоврядування (міські ради) у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, оскільки, відповідно до їх рішення вводиться в дію висновок Служби у справах дітей.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

На основі цього положення Конституції України в ч. 1 ст. 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативними актами є індивідуально-правові акти, які є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) і розраховані на одноразове застосування.

Водночас, актами нормативно-правового характеру є локальні документи, які встановлюють, змінюють чи скасовують обов`язкові для виконання на певній території правила поведінки. Такі акти не стосуються якогось одного суб`єкта правовідносин і розраховані на багаторазове застосування.

Отже, Луцька міська рада, приймаючи рішення від 04.12.2019 року № 781-5 «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 02.12.2019 року №283 «Про підтвердження місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для їх тимчасового виїзду за межі України», діяла не в своїх або чиїхось приватних інтересах, а з метою здійснення передбачених владно-управлінських функцій.

Таким чином, аналіз суб`єктивного складу та характеру правовідносин між сторонами свідчить про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення є вимогами адміністративної юрисдикції, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 186, 258-260, 353, 354 ЦПК України, ст. 144 Конституції України, ст. 19 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року,суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкриті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення.

Роз`яснити заявнику право на звернення з адміністративною позовною заявою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк