Справа №464/7108/18
пр № 2-о/464/21/19
У Х В А Л А

06 лютого 2019 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Рудаков І.П.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт, загибелі ОСОБА_3 при виконанні обовязку військової служби 20.08.2014 року в районі смт Георгіївка Лутугинського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В силу положень ч.6 ст.40, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено у відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При підготовці вказаної справи до підготовчого судового засідання та, зокрема, в процесі огляду матеріалів такої, приходжу до висновку про необхідність заявлення самовідводу головуючому судді Рудакову І.П. з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006р. у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998р. у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо), важливим питання є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві, а також те, що судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, головуючий по справі суддя Рудаков І.П. є внутрішньо переміщеною особою; в описаний заявником в заяві період, постійно працював суддею Брянківського міського суду Луганської області та фактично знаходився за зареєстрованим місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак, був очевидцем подій, що відбувались на території Луганської області, які безпосередньо повязуються із збройною агресією Російської Федерації проти України; володіє єдиним житлом, яке знаходиться на окупованій території України, де також перебуває усе інше належне на праві власності майно, проте змушений був залишити (покинути) своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За приписами п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У відповідності до ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Згідно положень Кодексу суддівської етики, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обовязків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обовязків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «ОСОБА_4 проти України», заява №21722/11, п.104, 106, існування безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (і) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (іі) обєктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно із п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Так при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Стосовно обєктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на обєктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Норма про самовідвід гарантує неупередженість та обєктивність здійснення правосуддя.

Обставини, викладені суддею в обґрунтування самовідводу, у разі подальшого розгляду справи, можуть викликати сумнів у неупередженості судді як у стороннього спостерігача, так і сторін у справі, оскільки суддя Рудаков І.П. перемістилася з окупованої території за обставин, які вкладені заявником у своїй заяві.

За даних обставин, з метою унеможливлення виникнення різного роду сумнівів у обєктивності та неупередженості судді при розгляді дійсної справи, у відповідності до правил суддівської етики, з урахуванням принципу цивільного процесуального права процесуальної економії, яка дає можливість вирішити питання про самовідвід на даній стадії, самовідвід підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.39, 40, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

заявлений самовідвід головуючого судді Рудакова І.П. у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Справу передати до канцелярії суду для повторного розподілу в порядку, передбаченому ч.3 ст.14 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Рудаков І.П.