Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6772/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Євтушенко М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.07.2011 між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений та зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси, однак фактично вона з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах з лютого 2006 року.

З того часу вони проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство. За час спільного проживання сторони в інших шлюбних відносинах не перебували. За період фактичних шлюбних відносин та зареєстрованого шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 2007 року народження та ОСОБА_6 2015 року народження. На даний час ОСОБА_1 подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Крім того, позивач зазначала що за час спільного проживання з відповідачем ними було придбано автомобіль марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, вартістю близько 14 000 доларів США. Право власності на даний автомобіль оформлено на відповідача. Станом на сьогодні дійсна вартість даного транспортного засобу становить 195000 грн.

Також під час сумісного проживання та ведення спільного господарства ними в квартирі, що належить відповідачу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, були зроблені невід'ємні поліпшення на загальну суму 31250,01 грн. у виді придбання будівельних матеріалів на загальну суму 12321,01 грн., а також кухня за індивідуальним проектом вартістю 13550 грн., витяжка ВК Ventolux вартістю 2566 грн., панель газова SY2B Gorenje вартістю 2813 грн.

У зв'язку із наявністю спору між сторонами про поділ майна, позивач звернулась до суду із вимогою про поділ зазначеного майна та, враховуючи те, що відповідач не утримує належним чином свою сім'ю, зловживає спиртними напоями і як наслідок, не забезпечував та не зможе забезпечувати інтересів неповнолітніх дітей, просила суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею частку в розмірі 2/3 у спільному майні.

За таких обставин позивач просила суд: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з лютого 2006 року по липень 2011 року; визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 2/3 часток спільного майна, а саме: автомобіля марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 в розмірі 130 000 грн.; стягнути з відповідача на її користь вартість 2/3 частки поліпшень, проведених в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 20833,34 грн.

14.08.2018 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3.

Ухвалою суду від 15.08.2018 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, який передбачає заборону відчуження та/або зміну власника автомобіля.

17.08.2018 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 12.09.2018 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 19.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

22.10.2018 відповідачем надано відзив на позов, в якому ОСОБА_4, визнав позовні вимоги частково, а саме в частині того, що за час шлюбу була придбана кухня вартістю 13550 грн.. Фактичні шлюбні відносини з 2006 року заперечував. Стосунки із ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу носили характер періодичних зустрічей та тимчасового співмешкання. Стверджував, що спірний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти, а відтак не може бути об'єктом поділу. Крім того вважав, що надані позивачем копії квитанцій та накладних, не мають жодного відношення до справи і не можуть бути доказами, оскільки жодна квитанція та накладна не підтверджує сплату коштів саме позивачкою. Таким чином, відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача кошти в сумі 3500 грн., в якості відшкодування компенсації поліпшень проведених в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а в іншій частині позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона з лютого 2006 року по 28 липня 2011 року проживала однією сім'єю з відповідачем, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов'язки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила обставини викладені у позові та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стверджувала, що автомобіль було придбано за кредитні кошти, які отримав в банку ОСОБА_4. У 2011 році сторони зареєстрували шлюб, який розірвано судом у січні 2019 року. Після реєстрації шлюбу вони продовжували виплачувати кредит, який було взято на придбання автомобіля, а тому вважала, що оскільки автомобіль було придбано за спільні кошти, то вона має право на відшкодування частини вартості цього автомобіля. Після укладання шлюбу, сторонами було здійснено невід'ємні поліпшення квартири відповідача на загальну суму 31250,01 грн., до якої входить вартість придбаних будівельних матеріалів на суму 12321,01 грн., придбання кухні вартістю 13550 грн., витяжки - 2566 грн., газової панелі - 2813 грн..

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив врахувати, що проживання позивача та ведення нею спільного господарства з відповідачем підтверджено відомостями про місце проживання позивача зазначеному в обмінній картці пологового будинку. Крім того, оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_5 батьком зазначено відповідача, то, в розумінні ст. 150, 151 СК України, під час вагітності та народження спільної дитини, сторони спільно проживали, мали взаємні права та обов'язки з виховання неповнолітніх дітей, а відтак, в розумінні ст.3 СК України складали сім'ю. Стверджував, що за таких обставин, все набуте майно під час перебування сторонами у шлюбних відносинах є спільною сумісною власністю. Твердження відповідача, що спірний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти не може братися судом до уваги, оскільки не підтверджено належними доказами. Не можуть братися до уваги надані відповідачем копія декларації при в'їзді на територію Польщі за 2006 рік та копія прибуткової квитанції №6 від 20.04.2004р., оскільки спірний автомобіль зареєстровано у 2008 році.

Аналогічні підстави для задоволення позовних вимог та заперечення проти доводів відповідача викладені позивачем та її представником у відповіді на відзив.

Представник відповідача - ОСОБА_3, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав наведених у відзиві та запереченні. Вважав, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з лютого 2006р. по липень 2011р. проживала однією сім'єю з відповідачем, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні ст. 74 СК України. Заперечував посилання позивача на те, що спірний автомобіль придбаний за кредитні кошти та наполягав, що автомобіль ОСОБА_4 придбав за власні готівкові кошти без будь-яких кредитів. Відомості зазначені в обмінній картці пологового будинку зазначені зі слів позивачки, та відповідач жодним чином не міг впливати на оформлення обмінної картки. Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 лише з липня 2012 року, тобто вже після реєстрації шлюбу. Просив врахувати, що на відміну від позивача, відповідач може надати підтвердження наявності в нього коштів на придбання автомобіля, а також пояснити їх походження, оскільки надана суду декларація, прибуткова квитанція, а також квитанція №89 від 21 січня 2008р. на покупку валюти підтверджують факт наявності у відповідача особистих коштів. Щодо походження цих коштів, то в період часу з 2003 року по 2007 рік відповідач їздив закордон на заробітки, що підтверджено відмітками у закордонному паспорті.

Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін в судовому засіданні, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2011 року (а.с. 10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9).

Позивач стверджувала, що разом з відповідачем проживала однією сім'єю та вела спільне господарство з лютого 2006 року по липень 2011 року за адресою: АДРЕСА_1, в квартирі, яка належить відповідачу.

Згідно відомостей про зареєстроване місце проживання зазначених в паспорті позивачки, вона зареєстрована за вказаною адресою з 25 липня 2012 року (а.с. 6).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 26.02.2008 року власником автомобіля Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 є ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 СК України, - Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином для визнання майна об'єктом спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі, необхідно встановити зокрема і факт спільного проживання однією сім'єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надаючи оцінку доказам, на які позивач посилається, як на підставу в обґрунтування своїх позовних вимог, слід зазначити наступне.

Позивач стверджувала, що спірний автомобіль придбано за рахунок кредитних коштів отриманих ОСОБА_4 в банку, однак жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. При цьому представник відповідача категорично заперечував дані обставини наведені позивачем.

Натомість відповідач надав докази, які підтверджують наявність в нього коштів на придбання автомобіля, зокрема митну декларацію від 12.11.2006 про наявність у ОСОБА_4 коштів в сумі 9710 доларів США та 260 Євро (а.с. 64), квитанцію № 6 від 20 квітня 2004 р. про здійснення банківського вкладу ОСОБА_4 в сумі 3000 доларів США (а.с. 65) та квитанцію №89 від 21 січня 2008 року про здійснення ОСОБА_4 валютно-обмінної операції із обміну 9500 доларів США (а.с. 98).

Таким чином не доведено, що спірний автомобіль придбано за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Також суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_4 у період часу з лютого 2006 року по липень 2011.

На підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю позивач надала показання свідка ОСОБА_8 та копію обмінної карти пологового будинку.

Разом із тим допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що дійсно святкувала Новий 2006 Рік у квартирі ОСОБА_4 та на цьому святкуванні була присутня ОСОБА_1. Після цього бачила у квартирі відповідача ОСОБА_1, однак за період із 2006 до 2009 року свідок бувала у квартирі ОСОБА_4 не частіше двох разів на рік. І лише після 2009 року ОСОБА_8 почала більш частіше спілкуватися із ОСОБА_1.

Згідно копії Обмінної карти пологового будинку виданої у грудні 2007 року на ім'я ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище позивача), місцем проживання породіллі зазначена адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 62).

В той же час суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що внесення відомостей до Обмінної карти відбулося зі слів ОСОБА_1.

Факт батьківства ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 не є беззаперечним свідченням спільного проживання сторін, як однієї сім'ї та придбання спірного автомобіля у лютому 2008 року за спільні кошти.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у Постанові від 14.02.2018 по справі № 129/2115/15-ц, - судам слід враховувати, що для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63СК України).

Позивач вказує, що після реєстрації шлюбу, у квартирі відповідача, були зроблені невід'ємні поліпшення на загальну суму 31 250,01 грн., з яких: будівельні матеріали на загальну суму 12321,01 грн.; кухня (за індивідуальним проектом) вартістю 13550 грн.; витяжка Ibiza 60 ВК Ventolux вартістю 2566 грн.; панель газова GT 6 SY2B Gorenje вартістю 2813 грн. При цьому здійснюючи розподіл вказаного спільно набутого майна під час шлюбу, позивач просила стягнути з відповідача на її користь вартість 2/3 часток цього майна в сумі 20833,34 грн.

Вирішуючи питання про поділ вказаного майна, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено у ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Досліджені судом копії товарних чеків та видаткових накладних, надані позивачем на підтвердження здійснення невід'ємних поліпшень в квартирі відповідача на загальну суму 12321,01 грн., не можуть бути прийняті судом, оскільки з них не вбачається, ким були придбані вказані матеріали та чи були вони використані для облаштування квартири за адресою: АДРЕСА_1. При цьому відповідач заперечує дані обставини.

Разом із тим представник відповідача визнав, що під час шлюбу сторонами було придбано кухню за індивідуальним проектом вартістю 13550 грн. (а.с. 19), витяжку Ibiza 60 ВК Ventolux вартістю 2566 грн. та панель газову GT 6 SY2B Gorenje вартістю 2813грн. (а.с. 16).

За таких обставин, суд вважає, що кухня, витяжка та газова панель є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак підлягає поділу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Здійснюючи поділ майна, позивач просила суд врахувати те, що відповідач не утримує належним чином свою сім'ю, зловживає спиртними напоями і як наслідок, не забезпечував та не зможе забезпечувати інтересів неповнолітніх дітей, а тому просила суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею частку в розмірі 2/3 у спільному майні.

Однак жодних доказів на підтвердження обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні позивачем не надано.

Відтак судом не встановлено підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна.

З урахування обставин справи, доказів наданих сторонами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1/2 частку вартості майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та становить 9464,5грн. із розрахунку: (13550грн. + 2566грн. +2813грн.) /2 = 9464,5грн. В решті позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, у розглядуваній справі ухвалою суду від 15.08.2018 застосовано заходи забезпечення позову.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання автомобіля Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, що зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, то необхідність у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову відпала.

Вирішуючи питання розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на суму 9464,5грн., що становить 6,28% від заявлених вимог, то із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 необхідно, пропорційно до розміру задоволених вимог, стягнути судовий збір в сумі 94,72 грн..

Керуючись ст. 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 3, 60-61, 70, 74 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_4 АДРЕСА_1) 9464 (дев'ять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 50 копійок, як вартість Ѕ (однієї другої) частини спільного майна, що після розірвання шлюбу залишилось у ОСОБА_4, а саме кухні виготовленої за індивідуальним проектом, витяжки кухонної Ibiza 60 ВК Ventolux та газової варочної поверхні GT6 SY2B Gorenje.

Стягнути із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_4 АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 94 (дев'яносто чотири) гривні 72 копійки.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати застосовані за ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2018 року у справі №711/6772/18 (провадження №2-з/711/64/18) заходи забезпечення позову у виді арешту, що передбачає заборону відчуження або зміну власника, на автомобіль марки Volkswagen моделі Т4, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, дата реєстрації 26.02.2008 рік, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Шипович