ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 650/1631/19

Номер провадження: 22-ц/819/1793/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Радченка С.В.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2019 року, у складі судді Коваля В.О., повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дічакова Тамара Іванівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації, про відібрання малолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дічакова Т.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації, про відібрання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що він з відповідачем перебував взареєстрованому шлюбі та мають доньку ОСОБА_3 2012 року народження, яка після припинення сімейних відносин в 2016 році залишилась проживати з батьком та повністю перебувала на його утриманні. 27.05.2019 року, не ставлячи до відома ні батька, ні педагогів, ОСОБА_2 забрала доньку зі школи і виїхала з нею в невідомому напрямку.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20.08.2019 року за позовом ОСОБА_1 визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 20 вересня 2019 року рішення суду набрало законної сили і ОСОБА_1 виїхав за місцем проживання відповідачки в Чуднівський район Житомирської області забрати дитину згідно рішення суду. Однак ОСОБА_2 в добровільному порядку дитину не повертає.

Посилаючись на положення ст.162 СК України, просив відібрати малолітню ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 та повернути батьку ОСОБА_1 .

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_2 та повернути батьку ОСОБА_1 за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що 27 травня 2019 року ОСОБА_2 , не ставлячи до відома ні батька дитини, з яким проживала донька ОСОБА_3 , ні педагогів, забрала доньку зі школи і виїхала з нею в невідомому напрямку. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .. Вказане рішення не оскаржувалось та є чинним. Оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди та не передає доньку батькові добровільно, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог про відібрання дитини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_2 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справа, в порушення норм процесуального права розглянута судом за її відсутності та без належного повідомлення про час та місце засідання суду. Також вказує на те, що рішення суду про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 з батьком вона не отримувала та має намір оскаржити його в апеляційному порядку. Зазначає, що будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , не належить ОСОБА_1 , а належить його батьку ОСОБА_7 .. Сам ОСОБА_1 проживає та працює в м.Одессі, а намагається визначити місце проживання дитини з ним, лише з метою ухилення від проходження служби в збройних силах України та ухилитися від сплати аліментів. Зазначає, що донька після розлучення проживала з нею, вона не забороняла ОСОБА_1 спілкуватись з донькою, однак він через деякий час відмовився повертати їй дочку, а тому вона забрала дитину та виїхала до іншого місця проживання. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні ОСОБА_1 у задоволенні позову про відібрання дитини.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надав відзив, в якому вказує, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі не відповідають дійсності. Зазначає, що після припинення сімейних відносин в 2016 року і до травня 2019 року донька весь час проживала з ним. 20 травня 2019 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області ухвалено рішення про стягнення на його користь з ОСОБА_2 аліментів на доньку, після чого 27 травня 2019 року ОСОБА_2 викрала дитину. Вказує, що відповідач не виконує рішення суду про повернення дитини за визначеним судом місцем проживання. Згідно актів державного виконавця місце перебування дитини встановити не вдалось. Посилаючись на необхідність дотримання інтересів дитини та законність оскарженого рішення суду, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 20012 року, який розірвано рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2016 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 стверджував, що з 2016 року дитина проживала разом з ним. 27 травня 2019 року ОСОБА_1 забрала дочку зі школи та виїхала в невідомому напрямку. Влітку 2019 року він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року за позовом ОСОБА_1 визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

20 вересня 2019 року рішення суду набрало законної сили і ОСОБА_1 виїхав за місцем проживання відповідачки в Чуднівський район Житомирської області забрати дитину згідно рішення суду. Однак ОСОБА_2 в добровільному порядку дитину не повертає.

Даний факт позивач підтверджував актом від 26 вересня 2019 року, що складений комісією служби у справах дітей Чуднівської міської ради. Згідно вказаного акту, на момент візиту за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 та її донька відсутні, будинок зачинений. Встановлено, що ОСОБА_3 зарахована до 1-го класу Турчинівської ЗОШ, однак цього дня мама забрала її з навчального закладу. Комісія вказала, що ОСОБА_2 чинить перешкоди та на добровільній основі не має бажання передавати дитину батькові.(а.с.5)

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 ЦПК України).

У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Апеляційний суд враховує, що позивач звернувся до суду з позовом про відібрання дитини після визначення судом в іншому провадженні місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 разом з батьком та набрання відповідним рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що незважаючи на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року, відповідач продовжує утримувати у себе дочку.

Тобто, як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем, на час ухвалення рішення Великоолександрівським районним судом Херсонської області від 20 серпня 2019 року про визначення місця проживання дитини, малолітня дитина проживала з матір`ю, і підстав стверджувати, що мати змінила її місце проживання після ухвалення рішення суду про визначення місця проживання дитини, без згоди батька, з яким на підставі рішення суду проживала малолітня дитина, у суду першої інстанції не було.

За наведених обставин колегія суддів дійшла переконання, що фактично підставами пред`явленого позову позивач визначив факт невиконання ухваленого рішення суду про визначення місця проживання дитини, що набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню. А отже, апеляційний суд визнає безпідставними висновок суду першої інстанції про застосування положень частини першої статті 162 СК України як підстави для відібрання дитини від матері.

Суд першої інстанцій у справі, що переглядається, дійшов висновку про необхідність відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 та передання її батьку ОСОБА_1 з підстав того, що відповідач самочинно, без згоди батька, змінила місце проживання їх малолітньої дитини.

Апеляційний суд констатує, що поза увагою суду першої інстанцій помилково залишилось те, що, обґрунтовуючи вимоги позову та визначаючи його підстави, ОСОБА_1 зазначав, що місце проживання дитини за іншим рішенням суду визначено разом із ним, натомість відповідач продовжує утримувати у себе дочку, а відтак існує необхідність у її відібранні.

Фактично позов ОСОБА_1 спрямований не на захист (відновлення) його порушеного права у формі негайного реагування на самочинну зміну місця проживання дитини її матірь`ю, а на забезпечення виконання рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року про встановлення місця проживання дитини разом з батьком.

Суд має виходити з того, що виконання судового рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відбувається (в разі його примусового виконання) шляхом, в тому числі, відібрання дитини та передачі її на виховання тому із батьків, з яким суд присудив їй проживати.

За таких наведених позивачем підстав, позов про відібрання малолітньої дитини згідно зі змістом чинного сімейного законодавства, безумовно, не підлягає задоволенню.

Враховуючи фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, мотиви позивача та визначені ним підстави позову, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, що спрямовані виключно на забезпечення виконання рішення суду, ухваленого у іншій справі.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень є виконавче провадження, яке згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» є сукупністю дій, визначених у цьому Законі, для органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За заявою стягувача чи виконавця суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити або змінити спосіб його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як пояснив позивач під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, він не звертався до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, і відповідно не отримував відмови органів виконавчої служби у примусовому виконанні вказаного рішення.

На переконання суду апеляційної інстанції, у разі виникнення у ОСОБА_1 перешкод під час виконання рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року, ці процесуальні питання підлягають вирішенню у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, а не шляхом пред`явлення іншого позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 1152,60 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дічакова Тамара Іванівна, в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1152,60 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

С.В. Радченко

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас