П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чучки Н.В.

імена (найменування сторін):

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - Холмківська сільська ради Ужгородського району, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2018 року, які ухвалені суддею Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Холмківської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, -

встановив:

В листопаді 2017 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідачів.

Позов вмотивований тим, що 05.04.2016 року ними: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу №677, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Журкі О.Т., було придбано житловий будинок та земельну ділянку, призначену для його обслуговування за кадастровим номером :003:0016, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена частина житлового будинку була виділена в окреме домоволодіння відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2007 року у справі №2п-5886/07, якою було затверджено мирову угоду, укладену між співвласниками житлового будинку щодо його розподілу в натурі і припинення щодо нього права спільної часткової власності.

Вказують, що належна їм (позивачам) земельна ділянка за кадастровим номером :003:0016, межує з іншою земельною ділянкою за кадастровим номером :003:0014, належною ОСОБА_3 , яка була надана йому у власність згідно рішення 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району від 05.12.2006 року та зареєстрована за ним згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЗ №226663 від 27.05.2009 року.

Однак, при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, було допущено грубі порушення процедури при здійсненні приватизації відповідної земельної ділянки, істотне порушення прав та законних інтересів суміжних землевласників та землекористувачів, тобто позивачів по справі, недотримання положень генерального плану с. Розівка Ужгородського району, іншої містобудівної документації, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови, внаслідок яких позивачі позбавлені можливості у здійснені свого права власності на житловий будинок та земельну ділянку і доступу до них ні шляхом проходу, ні шляхом проїзду.

З врахуванням наведеного позивачі просили рішення 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.12.2006 року в частині надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,083 га в АДРЕСА_1 визнати незаконним та скасувати. Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЗ №226663 від 27.05.2009 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №98, на належну ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер 6003:0014, що знаходиться за даресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року заявлений позов задоволено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року стягнуто з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі по 320 (триста двадцять) гривень з кожного; стягнуто з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із забезпеченням позову у розмірі по 176,2 (сто сімдесят шість грн. двадцять коп.) гривень з кожного;стягнуто з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі по 5720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень з кожного.

На вказані рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що оскаржуваним рішенням та державним актом порушено законні права та інтереси позивачів та незаконно позбавив його права власності на набуту у встановленому законом порядку земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані рішення та державний акт відповідача ОСОБА_3 порушують законні права позивачів і перешкоджають їм у здійсненні права власності на належне їм нерухоме майно.

З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.12.2006 року відповідачу ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 . площею 0,083 га.

На підставі даного рішення відповідачу ОСОБА_3 виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 226663 від 27.05.2009 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 з кадастровим номером :003:0014, площею 0,0859 га.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.2016 року серія та номер №677, є власниками житлового будинку та земельної ділянки за кадастровим номером :003:0016 площею 0,0418га з цільовим призначенням:для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №71985958.

Позивачі та відповідач ОСОБА_3 є суміжними землевласниками між якими наявні суперечки щодо меж земельних ділянок.

Позивачами з метою відновлення меж на місцевості (натурі) належної їм земельної ділянки, ФОП ОСОБА_4 , який має кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №010005 від 16.05.2013 р., у травні 2016 року розроблена технічна документація із землеустрою, якою визначено межі земельної ділянки кадастровим номером :003:0016 площею 0,0418га в натурі (на місцевості) із зміною координат земельної ділянки.

В зв`язку з відмовою в погодженні межі сусіднім землекористувачем ОСОБА_3 на засіданні постійної комісії Холмківської сільської ради з питань земельних ресурсів від 24.06.2016 року розглянуто заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо погодження меж в технічній документації із землеустрою та згідно протоколу засідання даної комісії від 24.06.2016 року, погоджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни координат земельної ділянки належної позивачам.

З протоколу засідання даної комісії вбачається, що при розгляді нею заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з виїздом комісії на місце встановлено, що попереднім власником частини житлового будинку та земельної ділянки 0,0418га, які придбали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , був ОСОБА_5 , якому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №460859. Під час виготовлення ОСОБА_5 технічної документації із землеустрою, якою посвідчено його право на земельну ділянку, ТОВ «Землемір» припустилося помилки, яка полягає в тому, що при правильному в цілому визначенні лінійних розмірів земельної ділянки, які відповідають виданому йому державному акту, у електронному каталозі координат, який надавався Держкомзему, неправильно зазначено координати поворотних точок меж належної ОСОБА_5 земельної ділянки. Занесені згодом до автоматизованої системи неправильні координати призвели до зміщення у кадастрових картах всієї земельної ділянки на відстань 1,0м.-1,50м. відносно фактично існуючих меж. Тобто, таке зміщення координат призвело до того, що при відновленні (перенесенні) меж земельної ділянки в натурі, земельна ділянка накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка знаходиться у власності ОСОБА_3 .

Протокол постійної комісії з питань земельних ресурсів від 24.06.2016 року, яким погоджено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж та зміни координат земельної ділянки належної позивачам, затверджений рішенням 9 сесії 7 скликання Холмківської сільської ради від 15 липня 2016 року. Дане рішення є чинним.

Таким чином, сільською радою визнано той факт, що технічна документація по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 , яка в послідуючому придбана позивачами, виготовлено з неправильним зазначенням координат поворотних точок, тобто з порушенням встановленого законом порядку.

Висновком судового експерта №31/18 від 05.03.2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що фактичний порядок користування досліджуваною земельною ділянкою з кадастровим номером :003:0016, площею 0,0418 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 , (власники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,) за її межами не відповідає межам досліджуваної земельної ділянки, визначеним правовстановлюючими документами за даними 2008 року (Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5 ,розробленої ТОВ «Землемір») такі є зміщеними на північний захід. Розбіжності у розташуванні меж земельної ділянки мають місце по всьому її периметру та варіюють між 0,51 та 1,32 метра. Фактичний порядок користування досліджуваною земельною ділянкою з кадастровим номером :003:0016, площею 0,0418 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 , за її межами не в повній мірі відповідає межам досліджуваної земельної ділянки, визначеними правовстановлюючими за даними 2016 року документами(розроблена ФОП ОСОБА_4 ), оскільки,є меншим на 11м.кв. Основні розбіжності мають місце у тильній частині земельної ділянки (до 1,06 метра) та вздовж стіни житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з боку двору ОСОБА_3 (0,47-0,57 метра). За достовірні слід приймати координати земельної ділянки, належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що визначені Технічною документацією із землеустрою щодо зміни координат земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , площею 0,0418 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_2 , що розроблена у 2016 році ФОП ОСОБА_4 .

З даного висновку також вбачається, що експертом за результатами вимірів при натурному обстеженні встановлено, що лінія фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з боку земельної ділянки ОСОБА_3 проходить по стіні житлового будинку (точки 15-16 на малюнках 9 та 10), що не відповідає п.3.25*ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», яким передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточному ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м. Згідно Технічної документації 2016 року замість визначеного нормативно 1метра, передбачена відстань, що варіює між 0,47метра та 0,57 метра. Однак, з огляду на фактичне використання навіть така відстань вздовж житлового будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не збережена, що в свою чергу унеможливлює виконання догляду за житловим будинком, здійснення його поточного ремонту, влаштування необхідних інженерно- технічних заходів. Також за існуючих умов використання земельної ділянки реалізація повноправного користування земельної ділянки за цільовим призначенням обмежене, оскільки де- юре така позбавлена навіть власного проходу до житлового будинку та нежитлової будівлі, господарських споруд.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що з оскаржуваного рішенням 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.12.2006 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 . площею 0,083 га., натомість з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 вбачається, що вона розроблена на земельну ділянку площею 0,0859га. і на таку площу (0,0859га.) ОСОБА_3 видано держаний акт на право приватної власності. Тобто, площа земельної ділянки, яка вказана в державному акті на право приватної власності не відповідає площі, яка вказана в рішенні сільської ради і є більшою за неї, що суперечить вищевказаним вимогам закону (ст.ст.116,118 ЗК України).

За приписами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виготовлений відповідачу ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку порушує законні права та інтереси позивачів, внаслідок чого вони позбавлені доступу до свого житлового будинку та обмежені у здійсненні права власності на будинок і земельну ділянку, та обґрунтовано визнав його недійсним. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим, позивачами не подано доказів і не доведено, що оскаржуване рішення 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.12.2006 року про надання відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 . площею 0,083 га. порушує їх законні права та інтереси, а тому заявлені вимоги в цій частині є безпідставними і не підлягають до задоволення.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції від 12 жовтня 2018 року в частині визнання незаконним та скасування рішення 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради від 05.12.2006 року про надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,083 га в АДРЕСА_2 , відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача;3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.(ч.13 ст.142 ЦПК України).

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року судом першої інстанції стягнуто з відповідачів на користь позивачів судові витрати : судовий збір у розмірі по 320 грн.; витрати, пов`язані із забезпеченням позову у розмірі по 176,2 грн. ; витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі по 5720 грн. з кожного.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення сільської раді від 05.12.2006 року скасовано і в цій частині в задоволенні заявлених відмовлено, додаткове рішення суді від 31жовтня 2018 року підлягає зміні із розподілом судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням наведеного, відповідно до вищевказаних приписів ст. 142 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати : судовий збір у розмірі по 80 грн., витрати, пов`язані із забезпеченням позову у розмірі по 88,10 грн.,витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі по 1430 грн. з кожного.

В суді апеляційної інстанції позивачами заявлено вимоги про стягнення на їх користь з відповідачів 10757,60 грн. понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката на стадії апеляційного провадження.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що адвокат Ковач І.В. згідно з договорами про надання правової допомоги від 05.02.2019 року та звіту про виконання робіт визначив свої витрати у розмірі 10757,60 грн., а саме: ознайомлення з матеріалами справи - 5 год., підготовка процесуальних документів по справі (клопотання, пояснення щодо окремих питань, які виникли під час судового розгляду, в тому числі, аналіз судової практики щодо наявного між сторонами справи спору 4 год., підготовка переговорної позиції по мирному врегулюванню спору 2 год., участь у судових засідання 3год., всього витрачено часу 14 год., плата за 1 год. надання правової допомоги - 768,40 грн.

Актом приймання передавання виконаних робіт від 18.12.2019 року за договорами про надання правової допомоги від 05.02.2019 року , який підписаний позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатом Ковач І.В. стверджено, що вказані роботи (послуги) на суму 10757,60 грн. адвокатом надані, а позивачами прийняті.

Квитанцією від 18.12.2019року стверджено оплату ОСОБА_1 адвокату Ковач І.В. 10757,60 грн. за надані послуги.

Разом з тим, повністю погодитись з такою сумою не можна.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Колегія суддів вважає, що підготовка процесуальних документів по справі (клопотання, пояснення щодо окремих питань, які виникли під час судового розгляду, в тому числі, аналіз судової практики щодо наявного між сторонами справи спору 4 год., підготовка переговорної позиції по мирному врегулюванню спору 2 год., не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, оскільки такі види послуг є складовою участі адвоката в судових засіданнях, а дана послуга (участь адвоката в судових засіданнях) передбачена у звіті про виконання робіт окремою послугою з окремою оплатою.

З врахуванням наведеного, обґрунтованою є лише сума понесених витрат за ознайомлення з матеріалами справи - 5 год., участь у судових засідання 3 год., що, виходячи із вартості 1 год. плати 768,40 грн., становить 6 147,20 грн., а тому до стягнення з кожного з відповідачів підлягає по 3000 грн. В решті витрати за надання правової допомоги, пов`язані з розглядом справи в апеляційному суді, не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року в частині визнання незаконним та скасування рішення 6 сесії 5 скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.12.2006 року в частині надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,083 га в АДРЕСА_2 скасувати і в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2018 року змінити.

Стягнути з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : сплачений судовий збір у розмірі по 80 (вісімдесят) гривень з кожного, витрати, пов`язані із забезпеченням позову у розмірі по 88(вісімдесят вісім) гривень 10 (десять) копійок з кожного, витрати пов`язані проведенням експертизи у розмірі по 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. з кожного.

Стягнути з Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 3000(три тисячі) гривень з кожного витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: