Справа № 489/4810/18
Провадження № 2/487/563/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря Ігнатьєва А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

01.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментам.

У своїй заяві позивач зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 31.12.2007 року з відповідача стягнуто на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 27.11.2007 року і до її повноліття. Вказане судове рішення виконувалось примусово Центральним та Ленінським ВДВС м.Миколаєва. З 25.11.2015 по 06.04.2017 рік примусове виконання здійснювалося Фортечним ВДВС м.Кропивницький, оскільки відповідач у той час був працевлаштований у м.Кіровограді з 25.09.2015 року. У жовті 2015 року відповідача було звільнено із займаної посади і стягнення аліментів із заробітної плати припинилося. Добровільно відповідач аліменти не сплачував. При поверненні виконавчого листа Фортечним ВДВС м.Кропивницький 06.04.2017 року на зворотній стороні виконавчого листа не було вказано суму заборгованості по аліментах, що в подальшому не дало змогу державному виконавцю Заводського ВДВС м.Миколаєва врахувати у подальшому заборгованість та стягнути її. По досягненню нею повноліття виконавче провадження було закрито. Її мати стягував за виконавчим документом зверталася зі скаргою до начальника Заводського ВДВС м.Миколаєва про те, що залишилася нестягнутою заборгованість по аліментах за період з 01.11.2015 по 05.04.2017 р.р., але останнім було повідомлено що заборгованість відсутня.

Посилаючись на вищезазначене та на підставі ст.ст. 195,196 СК України, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 за період з 01.11.2015 р. по 05.04.2017р. заборгованість по аліментам в розмірі 17392,42 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 17392,42 грн. та судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.09.2018 року передано матеріали цивільної справи № 489/4810/18 про стягнення заборгованості та пені по аліментам, позивач: ОСОБА_1 , відповідач: ОСОБА_2 за підсудністю до Заводського районного суду м.Миколаєва.

19.10.2018 року дана справа надійшла до Заводського районного суду м.Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2018 року відкрито провадження по справі.

20.03.2019 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, посилаючись на те, що спору з приводу розміру заборгованості по аліментам немає, оскільки сама заборгованість по аліментам за період з 01.11.2015 року по 05.04.2017 рік взагалі відсутня та відповідно і відсутній спір щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки така вимога є похідною від вимоги про стягнення заборгованості по аліментам за період з 01.11.2015 року по 05.04.2017 року.

Починаючи з квітня 2017 року, з моменту працевлаштування його на роботі у ДП «Адміністрація морських портів України», він, як батько, добровільно виконував свій обов`язок щодо утримання своєї дитини ОСОБА_3 . На підставі взаємної домовленості із ОСОБА_2 , добровільно щомісячно сплачував аліменти у розмірі 3000 грн. на утримання доньки - ОСОБА_1 .

Крім суми аліментів, він також добровільно сплачував за навчання доньки ОСОБА_1 в Національному університеті «Одеська юридична академія», зокрема, 11 серпня 2017 року ним було сплачено 9600 грн. та 19 лютого 2018 року сплатив 9600 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «КБ «Приватбанк» та відпочинок в країнах Європи, в міжнародному дитячому центрі «Артек» до анексії АРК Росією, зокрема, влітку 2017 року та влітку 2018 року він сплатив за відпочинок доньки ОСОБА_1 з її матір`ю ОСОБА_2 у містах Турції.

Грошові кошти на утримання ОСОБА_1 відповідач систематично передавав через свою матір, ОСОБА_4 , а також, інколи перераховував грошові кошти на банківську картку своєї доньки.

31.05.2019 року до суду було подано позовну заяву ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору 50486,34 грн. пені за не своєчасну сплату аліментів.

Ухвалою суду від 30.07.2019 року відмовлено ОСОБА_3 в прийнятті її позову, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментам.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 не з`явилися, останнім було подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 не з`явилися, про день розгляду справи були повідомлені належним чином.

За вказаних обставин, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду даної цивільної справи, суд визнає можливим її розгляд у відсутність особи, за позовом якої здійснюється судове провадження та відповідача, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, враховуючи положення ст.ст. 12,13 ЦПК України.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до наданих позивачем документів, судом встановлено, що Рішенням Ленінського районного суду м.Миколавєва від 31.12.2007 року по справі №2-6285 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2007 року і до її повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення, Ленінським районним судом м.Миколаєва 27.09.2013 року видано виконавчий лист.

Так, виконавче провадження, яке здійснювалося Фортечним ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області на підставі виконавчого листа виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 27.09.2013 року по справі № 2-6285, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , було завершене 06.04.2017 року у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі письмової заяви самого стягувача.

Станом на 06.04.2017 року заборгованість по сплаті аліментів була відсутня відповідно до відмітки державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області на виконавчому листі.

21.09.2017 року мати позивача ОСОБА_1 стягувач ОСОБА_3 звернулася до Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області із заявою про примусове стягнення з відповідача аліментів на підставі вищезазначеного листа.

04.04.2018 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки аліменти з відповідача ОСОБА_2 стягнуто в повному обсязі до досягнення ОСОБА_1 повноліття, а заборгованість по аліментам станом на 12.10.2017 року відсутня.

Також, позивачем було надано лист № 13007/14.23.-36/20 від 10.04.2018 року від державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області та лист № 13967/14.23.-36/Н від 18.04.2018 року від начальника Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області на ім`я мати позивача - стягувача ОСОБА_3 , зі змісту яких вбачається, що заборгованість станом на 06.04.2017 року відсутня згідно відмітки державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області.

Крім цього, начальником відділу зазначено, що відмітка державного виконавця, яка у відповідності до абз.2 п. 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) проставляється державним виконавцем на виконавчому документі із зазначенням, зокрема, залишку нестягнутої суми, тобто в даному випадку заборгованості по сплаті аліментів, такого залишку нестягнутої суми не містила. Таким чином, період обрахування заборгованості по сплаті аліментів з 06.04.2017 року по 12.10.2017р. є правильним.

Частинами 1,3 ст.195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частинами 1,2,3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Таким чином, посилання позивача на ті обставини, що відповідач не сплачував аліменти на її утримання, добровільно відмовляється це робити, а також про наявність заборгованості по аліментам у відповідача за період з 01.11.2015 року по 05.04.2017 року суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищевикладеними обставинами та наданими до позовної заяви самим позивачем ОСОБА_1 копією постанови про закриття виконавчого провадження від 04.04.2018 року та копіями листів Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області, надісланих на ім`я матері останньої. Крім того, виходячи із визначеності прав та обов`язків сторін, право ініціювання стягнення пені за законом належить лише одержувачу (стягувачу) аліментів, який і буде належним позивачем у такій категорії справ. Вданій справі це могла б бути ОСОБА_3 , проте остання звернулася до суду із позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та в прийняті такої позовної заяви ухвалою суду від 30.07.2019 року було відмовлено. Усі інші особи, які заявляють такий позов в тому числі і діти, на утримання якої стягуються аліменти якою є ОСОБА_1 , таким право не наділені, а тому останню слід вважати неналежними позивачами у зв`язку з чим на підставі ст.196 СК України у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості та пені по аліментам відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.12.2019 р.

Суддя: Ж.П. Павлова