справа № 755/2584/19 головуючий у суді І інстанції Войтенко Т.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Каращук Катерина Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3441 від 27 листопада 2018 року.

ОСОБА_3 також подав заяву про забезпечення позову та просив зупинити виконання виконавчого провадження № 57908595, яке відкрито приватним виконавцем Каращук К.Л. терміном до ухвалення рішення у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що позивач не погоджується із сумою заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, а тому виконання даного напису за виконавчим провадженням може призвести до стягнення з позивача коштів у розмірі, що значно перевищує реальну суму заборгованості.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 57908595, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Каращук К.Л., на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. від 27 листопада 2018 року № 3441 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 несплаченої позики у розмірі 2 578 845 грн. 44 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позичальником не виконані умови договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості у розмірі 2 578 845 грн. 44 коп. Факт усвідомлення та визнання позивачем наявності боргу за договором позики підтверджується переговорами, листуванням з позивачем та його дружиною. Судом не було досліджено, чим підтверджується наявність ризиків того, що в разі продовження виконання стягнення з позивача у виконавчому провадженні, у випадку задоволення його позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконання рішення буде істотно ускладненим; у чому вони полягають - наприклад, арештоване майно позивача виставлене на продаж, іншим чином фактично здійснюється стягнення, тощо. Судом також не було досліджено стан виконавчого провадження станом на момент розгляду заяви. Виконавчі дії, які були здійснені у вказаному виконавчому провадженні, полягають лише у накладенні арешту на майно, кошти на рахунках боржника, передані на виконання до підприємства, на якому працює позивач. Жодної іншої дії, яка б свідчила про наявність реальних ризиків стверджувати про фактичне здійснення реалізації майна боржника, списання грошових коштів з рахунків, тощо, здійснено не було, оскільки таке майно, як і кошти на рахунках відсутні у позивача. Необґрунтованим є висновок щодо того, в чому саме полягає істотне ускладнення виконання рішення суду про скасування виконавчого напису. Суд може задовольнити заяву про забезпечення позову повністю і застосувати усі заходи забезпечення позову, що були заявлені заявником, або задовольнити частково, обравши один із заявлених заявником заходів, чи забезпечити позов в частині, або ж взагалі відмовити у забезпеченні позову повністю. У суду відсутні повноваження самостійно змінювати обраний позивачем захід забезпечення позову, самостійно обирати належний захід забезпечення позову. Згідно з чинним законодавством суд першої інстанції не наділений повноваженнями зупиняти виконавче провадження, а ч. 1 ст. 150 ЦПК України не передбачає такого виду забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження. При цьому, представником позивача була подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження. Відповідно, при обранні неналежного заходу забезпечення позову, суд повинен відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, а не самостійно змінювати захід забезпечення позову на належний, оскільки у такому разі порушуються принципи диспозитивності, рівності, змагальності сторін, які закріплені ст. 12, 13 ЦПК України. Адвокат Можаєв Михайло Олександрович подав заяву про забезпечення позову, не маючи на це відповідних повноважень, а, відтак, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статей 151, 183 цього Кодексу, повинен був повернути її заявнику без розгляду, про що постановити ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Різниця між проханням позивача у заяві про забезпечення позову та ухваленим судовим рішення є наслідком описки представника позивача у заяві про забезпечення позову. Оскаржувана ухвала є законною та постановлена без порушення процесуальних норм.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існують обґрунтовані ризики, що у разі продовження виконання стягнення з ОСОБА_3 у виконавчому провадженні, у випадку задоволення позову, виконання рішення буде істотно ускладненим.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема в даному випадку, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вважаючи, що виконання даного напису за виконавчим провадженням може призвести до стягнення з позивача коштів у розмірі, що значно перевищує реальну суму заборгованості, позивач проситьзупинити виконання виконавчого провадження до ухвалення рішення у даній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність зупинити стягнення у виконавчому провадженні, відкритому приватним виконавцем на підставі виконавчого напису, тобто, забезпечив позов у спосіб, про який його ніхто не просив.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є не співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, може бути забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Однак, позивач не просив застосувати такий спосіб забезпечення позову.

У своїй постанові від 16 жовтня 2019 року (справа № 756/2625/19) Верховний Суд зазначив, що в силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог, а заявником вимога про забезпечення позову у спосіб, передбачений пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України, не заявлялася.

У зв`язку з цим, суд касаційної інстанції не погодився з доводами особи, яка подала касаційну скаргу, які полягають у тому, що апеляційний суд міг змінити судове рішення першої інстанції, вказавши у такому про спосіб який, на його думку, є ефективним.

Тобто, суд не вправі застосовувати заходи забезпечення позову у спосіб, який, на його думку, є ефективним, коли забезпечити позов у такий спосіб заявник його не просив. Таким рішенням буде порушено як норми ст. 13 ЦПК України, так і порушуватимуться принципи диспозитивності, рівності та змагальності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, зокрема, на те, що у заяві про забезпечення позову представником позивача допущено описку, а суд першої інстанції зрозумів її та усунув вказаний недолік.

У той же час жодних доказів про те, що зазначений заявником в заяві спосіб забезпечення позову є опискою матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для забезпечення позову у спосіб, про який не просив позивач, а, відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з прийняттям постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2019 року про забезпечення позову скасувати та прийняти постанову.

ВідмовитиОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Каращук Катерина Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.