Головуючий у І інстанції Чередніченко Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за договором про участь у вихованні та утриманні дитини, та стягнення неустойки (пені),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь заборгованість по сплаті аліментів за договором про участь у вихованні та утриманні дитини від 17.02.2010 року в розмірі 5 291 022,50 грн., а також неустойку (пеню) за несплату та прострочення сплати аліментів за договором в розмірі 1 623 228,90 грн., посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі, який було розірвано, про що було зроблено актовий запис № 285 від 01.07.2010 року. Під час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 17.02.2010 року між сторонами було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений нотаріально, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передавати позивачу до 05 числа щомісячно на утримання сина Івана 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання сина ОСОБА_6 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання доньки ОСОБА_7 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення донькою повноліття.

Позивач у позові посилалась на те, що відповідач неналежно виконує свої обов`язки по сплаті аліментів за вказаним договором, у зв`язку із чим за період з 17.02.2010 року по 05.04.2019 року за договором виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 5 291 022,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Крім того, у відповідності до ст. 196 СК України, за вказаний період позивачем нараховано пеню за несплату або прострочення сплати аліментів, яка станом на 24.04.2019 року становить суму в розмірі 1 623 228,90 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки відповідач не відреагував на надіслану йому позивачем претензію про сплату належних їй коштів, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав, звернулася до суду з даним позовом про стягнення заборгованості та пені в примусовому порядку, зазначаючи, що звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису в даному випадку не є доцільним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники подану апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 01.07.2010 року було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено актовий запис № 285 (а.с.6).

Під час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7, 8, 9).

17.02.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Ф. Договір про участь у вихованні та утриманні дитини (а.с.10), відповідно до умов якого сторони узгодили те, що діти будуть проживати разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а також ОСОБА_2 зобов`язався до 05 числа щомісячно передавати на утримання сина Івана 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання сина ОСОБА_6 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення сином повноліття; на утримання доньки ОСОБА_7 10 000 грн., що еквівалентно 1 250 доларів США, до досягнення донькою повноліття, а ОСОБА_1 зобов`язалась отримані від ОСОБА_2 кошти використовувати на власний розсуд, спрямовуючи їх виключно на потреби дітей (п. 1-5 Договору).

Крім того, сторони узгодили те, що у разі невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором - аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 13 Договору).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до приписів ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати аліментів за укладеним між ними договором про сплату аліментів на дитину, в зв`язку із чим просила стягнути з нього на свою користь заборгованість по аліментам за період з 17.02.2010 року по 05.04.2019 року в сумі 5 291 022,50 грн., а також неустойку (пеню) в розмірі 1 623 228,90 грн.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Таким чином, сторони, уклавши нотаріально посвідчений договір, досягли згоди щодо порядку виконання аліментних зобов`язань та порядку стягнення заборгованості в разі їх несплати відповідачем шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який потім подається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання обов`язку по сплаті аліментів, що відповідає ч. 2 ст. 189 СК України, яка передбачає, що в разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором, - аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються і з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", в якому визначено, що у разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором, стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса, який являється виконавчим документом згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», та відмову в зв`язку із цим у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка не надала суду доказів звернення до нотаріуса та доказів його відмови у вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості по аліментах. При цьому, колегія суддів зауважує, що доказів незгоди ОСОБА_2 із розміром заборгованості по аліментам та розміром нарахованої йому пені за прострочення сплати аліментів, матеріали справи не містять, що є додатковою підставою для висновку про захист прав позивача у позасудовий спосіб, шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, зважаючи на положення договору, норми діючого законодавства, а також беручи до уваги факт безспірності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що звернення до нотаріуса, як спосіб захисту порушених прав, є її правом, а не обов`язком, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: