ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 663/1386/17

провадження № 22-ц/819/1010/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Клімченка М.І. від 19 березня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє Охлопков Іван Олександрович, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

встановив:

В липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 15 грудня 2009 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 250грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 12.06.2017року становить 23 486,98грн, із яких: 8 613,31грн-тіло кредиту, 7011,75грн- відсотки за користування кредитом, 6 267,30грн-пеня, 500грн-штраф (фіксована частина) 1 094,62грн -штраф (процентна складова).

В грудні 2017 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Охлопков І.О., звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом визнання протиправними дій банку щодо підвищення процентної ставки за вказаним вище кредитним договором з 01.09.2014 року - до 34,80% на рік та з 01.04.2015року - до 43,20% на рік.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що підвищення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку та в порушення встановленої частиною 5 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» заборони таких дій. Крім того відповідач за первісним позовом послався на положення статті 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, відповідно до яких, зокрема, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Ухвалою від 26 грудня 2017року суд прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та об`єднав її в одне провадження із первісним позовом.

Рішенням суду від 19 березня 2019 року постановлено визнати неправомірним підвищення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором б/н від 15.12.2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», з 01.09.2014року до 34,8% на рік та з 01.04.2015року до 43,2% на рік.

Суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 12.06.2017року в розмірі 11 497,59грн, з яких: 8 613,31грн -заборгованість за кредитом, 2 171,90грн-заборгованість з відсотків, 712,60грн- пеня, а також судовий збір в сумі 783,25грн.

У задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині незадоволених позовних вимог щодо заборгованості за відсотками та пенею та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір відсоткової ставки та право банку на збільшення її розміру сторони визначили у Тарифах, Умовах та правилах надання банківських послуг, із якими позичальник був ознайомлений та прийняв пропозицію кредитора. Надалі ОСОБА_1 погодився із змінами процентної ставки, оскільки, будучи проінформованим про такі зміни, не повідомив банк про намір розірвати договірні відносини, а навпаки використовув грошові кошти на нових умовах щодо розміру відсоткової ставки та здійснював сплату відсотків за новою ставкою.

Вважає, що встановлення судом неправильності та неточності розрахунку заборгованості відбулося без підтвердження зазначеної обставини належними та допустимими доказами, якими є висновки економічної експертизи, що проведена в давній справі не була.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Охлопков І.О., діючий від імені ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги не визнав, вважає їх такими, що суперечать нормам матеріального права, які регулюють питання визначення відсоткової ставки за кредитними угодами. Зазначив про те, що ОСОБА_1 не отримував повідомлень банку щодо збільшення відсоткової ставки та не погоджувався на кредитування на запропонованих (змінених) умовах. Погоджується із розміром визначеної судом до стягнення на користь позивача суми кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду мотивовано тим, що підвищення процентної ставки за спірним кредитним договором, яку суд визнав фіксованою, суперечить вимогам статті 1056-1 ЦК України, яка регулює питання процентів за кредитним договором, та відбулося з порушенням прав відповідача за первісним позовом як позичальника, обізнаність якого щодо підвищення процентної ставки банк належними і допустимими доказами не підтвердив.

Нараховані позивачем пеню та штраф за порушення позичальником умов кредитного договору суд вважав подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, яка не може бути застосована відповідно до положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

Вирішуючи за заявою банку питання про застосування позовної давності щодо зустрічних вимог, суд дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 повідомлень про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, він довідався про порушення свого права після отримання позовної заяви від 16.06.2017 року, то відсутні підстави вважати позовну давність такою, що спливла.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 15 грудня 2009 року сторони уклали кредитний договір, згідно із умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 250грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з видачею платіжної картки «Універсальна».

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг і що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До заяви позичальника банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https//privatbank.ua/terms/.

Заява позичальника та довідка про умови кредитування, які підписані ОСОБА_1 і він цього не заперечує, містять інформацію про те, що базова процентна ставка за використання кредитних коштів встановлена у розмірі 2,5% на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360днів у році). Розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітний період) визначений у розмірі 7%заборгованості, але не менше 50грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів-до 25 числа місяця, слідуючого за звітним.

Довідка про умови кредитування передбачає сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пені (1) та пені (2), де пеня (1)-базова процентна ставка за договором (30%), нараховується за кожний день прострочення кредиту, а пеня (2)- 1% від заборгованості, але не менше 30грн в місяць та нараховується один раз в місяць при наявності прострочення за кредитом чи зі сплати процентів на 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50грн та більше. Крім того, при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30днів, встановлено штраф 500грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за наведеним кредитним договором станом на 12.06.2017року становить 23 486,98грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту- 8 613,31грн, заборгованості зі сплати процентів за користування грошовими коштами- 7 011,75грн, нарахованої за несвоєчасне виконання умов договору пені- 6 267,30грн, а також 500грн-штраф(фіксована частина) та 1 094,62грн-штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055ЦК України).

Згідно із положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 2 статті 633 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки договори приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У заяві позичальника та у довідці про умови кредитування від 15.12.2009 року, які підписані ОСОБА_1 , зазначена базова процентна ставка у розмірі 2,5 % в місяць (30% річних) та 3,75% в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування.

01.09.2014року наказом №СП-2014-6915682 від 18.08.2014року банк підвищив відсоткову ставку за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором до 34,80% на рік, а наказом №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року - до 43,20% на рік, починаючи з 01.04.2015року.

Правомірність зазначених рішень банк обґрунтовує положеннями Умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного із відповідачем договору кредиту та згідно із якими банк має право змінювати Тарифи, в тому числі розмір процентної ставки, та інші невід`ємні частини договору шляхом внесення змін щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтові про внесені зміни з використанням різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS-повідомлення клієнтам про зміни до Умов та правил надання банківських послуг, клієнтські виписки, інші канали інформування.

При цьому Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника отримувати виписки по картковому рахунку, а отже, на думку позивача, і отримувати інформацію щодо внесених банком змін до Умов та правил надання банківських послуг чи Тарифів.

У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифів банку клієнт має право подати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови, викладені в пункті 2.1.1.5.4 договору (погасити заборгованість), (пункти 1.1.3.2.4, 1.1.3.1.9, 1.1.2.1.5, 1.1.5.2, 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг).

Крім того, право змінювати процентну ставку за спірним кредитним договором банк обґрунтовує положеннями статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час внесення цих змін, якою передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною.

Банк зауважує, що оспореними ОСОБА_1 наказами банк змінив процентну ставку лише за витратами, які відбулися після внесення ним відповідних змін.

Відповідач за первісним позовом не визнає, як факт обізнаності щодо права банку вносити в односторонньому порядку зміни до Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, зокрема процентної ставки, так і той факт, що банк повідомив йому про внесені зміни.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які останній посилається в обґрунтування своїх доводів щодо правомірності збільшення розміру процентної ставки, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картрахунком, згідно з пунктом 1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Однак, враховуючи, що на час укладення сторонами спірного кредитного договору діяла норма матеріального права, яка містила для кредитодавця заборону збільшувати в односторонньому порядку встановлений договором розмір процентів, колегія суддів вважає, що передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків не стосується права збільшувати встановлений договором розмір процентів та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності підвищення ПАТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки за користування кредитними коштами у зазначений ОСОБА_1 період.

При цьому колегія суддів враховує висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013року(справа №1-12/2013), та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, згідно із якими пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 , зважаючи на його заперечення в цій частині, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Оскільки інші умови договору, зокрема в частині встановленої процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць (30% на рік) та відповідальності позичальника за невиконання умов договору, викладені в довідці про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 та ним не оспорюється, як не оспорюється і факт неповернення отриманих у кредит грошових коштів у витребуваному банком розмірі, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості первісного позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 8 613,31 грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, розмір якої з врахуванням ставки у 30% річних станом на 12.06.2017року становить 2 171,90грн.

Правильним та таким, що відповідає положенням статті 61 Конституції України, колегія суддів вважає і висновок суду про те, що витребувані банком штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-недотримання строків виконання зобов`язань за кредитним договором, не допускається.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані банком відповідно до умов договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначено вище, Умови та правила надання банківських послуг, які банк вважає частиною договору, не підписані ОСОБА_1 як позичальником та в частині права банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку не визнаються ним, в той час як підписана позичальником довідка про умови кредитування не містить положень щодо можливого збільшення процентної ставки за кредитом протягом дії договору.

Крім того, статтею 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення договору, банкам було заборонено збільшувати розмір процентів в односторонньому порядку та визначено, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Змінами, внесеними в наведену норму матеріального права Законом №1822-YI (1822-17) від 21.01.2010року та №3795-YI (3795-17) від 22.09.2011року передбачалося визначення в договорі типу процентної ставки - фіксованої або змінюваної, однак її четвертою частиною в редакції, що діяла на час збільшення банком процентної ставки у спірних правовідносинах, встановлено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. При цьому у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Оскільки у відносинах із ОСОБА_1 тип змінюваної процентної ставки не визначався, порядок її розрахунку не встановлювався, суд зробив правильний висновок, що у спірному договорі кредиту визначена фіксована процентна ставка.

Твердження банку про те, що ОСОБА_1 прийняв пропозицію банку щодо збільшення процентної ставки та сплачував заборгованість з врахуванням нової процентної ставки не підтверджено належними доказами та спростовується наданим банком розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що до березня 2014 року місячні платежі, здійснені ОСОБА_1 на користь банку, становили 550грн на місяць, а з 01.09.2014року (підвищення процентної ставки до 34,8%) та з 01.04.2015року (підвищення процентної ставки до 43,2%)- 375грн або 380грн на місяць.

Не має правового значення і та обставина, що за рішеннями банку підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, оскільки у спірних правовідносинах йдеться про умови договору, укладеного сторонами 15.12.2009року. Зміни до цього договору за загальним правилом, встановленим статтею 651 ЦК України, допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом на час укладення договору збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку не допускалося, а після внесення змін до статті 1056-1 ЦК України, яка регулює питання процентів за кредитним договором, зміни до кредитного договору щодо зміни типу процентної ставки та умов її застосування з дотриманням письмової форми цих змін, як це передбачено статтею 654 ЦК України,сторони не вносили.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи скаржника стосовно обов`язків позичальника одержувати виписки про стан картрахунків і здійснені за ними операції та стосовно прийняття ним пропозиції кредитора щодо підвищеної процентної ставки, враховуючи, що викладені з дотриманням письмової форми договору умови кредитування не містять положень щодо наведених обов`язків ОСОБА_1 , а Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається банк, останнім не підписані та він свою обізнаність в цій частині заперечує.

Наведений висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Твердження скаржника про те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та не підтвердив його за допомогою висновку економічної експертизи, не спростовує висновків суду в цій частині, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в процесі апеляційного розгляду справи банк не висловлював своїх заперечень з приводу наданого представником ОСОБА_1 розрахунку належних до стягнення із відповідача за первісним позовом відсотків за користування грошовими коштами у спірний період та не звертався до суду із клопотанням про призначення судової експертизи, в той час як відповідно до положень цивільного процесуального законодавства збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 13 ЦПК України).

Не підлягають врахуванню також посилання скаржника на практику суду касаційної інстанції у аналогічних правовідносинах та роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки ця практика та роз`яснення в частині права банку збільшувати процентну ставку стосуються договорів кредиту, укладених до 10 січня 2009 року (до дати набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року №661-YI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку») .

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова