ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 504/4433/15-ц

провадження № 61-27456 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року в складі колегії суддів Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що спірне нерухоме майно набуте сторонами в шлюбі, який був укладений 08 жовтня 2011 року. Зазначав, що право власності на квартиру за домовленістю між подружжям зареєстроване за ОСОБА_2 в червні 2012 року. Підставою для набуття відповідачем вказаної квартири у власність є угода від 30 грудня 2009 року про заміну сторони за договором від 09 січня 2006 року № 465/04-06 про інвестування будівництва, укладеного між ТОВ «Реал-Інвест» та ОСОБА_3 , за якою ОСОБА_2 набула прав інвестора за договором.

Позивач наполягає на тому, що зазначена дата укладення угоди є помилковою, а насправді заміна інвестора відбулася в період перебування сторін у шлюбі. На підтвердження вказаної обставини ОСОБА_1 посилається на те, що угода підписана ОСОБА_2 , яка станом на 30 грудня 2009 року та до укладення шлюбу з позивачем мала прізвище « ОСОБА_2 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі: визнано квартиру АДРЕСА_1 . спільною сумісною власністю подружжя, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права, а тому, враховуючи, що право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 в період перебування сторін у шлюбі, спірне нерухоме майно слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року апеляційна скарга відповідача задоволена, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Здійснено перерозподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що ОСОБА_2 набула прав інвестора щодо квартири в 2009 році шляхом укладення відповідної угоди, а тому спірне нерухоме майно є її особистою власністю.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року, в якій просив його скасувати, залишивши в силі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі та зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року в частині стягнення з позивача судових витрат.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом апеляційної інстанції без належного правового обґрунтування відхилено доводи, викладені в позовній заяві, не враховано докази, які надавалися позивачем, та скасовано рішення суду першої інстанції, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

Заперечення на касаційну скаргу

В січні 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому відповідач просила її відхилити за безпідставністю вимог позивача. Відповідач зазначала, що ОСОБА_1 не довів, що спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 08 жовтня 2011 року.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 травня 2012 року

Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру здійснена Комінтернівським РБТІ 10 липня 2012 року. 27 червня 2012 року, про що зроблений запис № 377 в книзі № 297.

Підставою набуття ОСОБА_2 спірної квартири у власність є договір №465/04-06ПП від 30 грудня 2009 року про відступлення права вимоги інвестора, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також угода від 30 грудня 2009 року про заміну сторони в договорі від 09 січня 2006 року № 465/04-06 про інвестування будівництва, укладеного між ТОВ «Реал-Інвест» та ОСОБА_3 , за якими ОСОБА_2 набула прав інвестора щодо спірного нерухомого майна.

Суди не встановили обставини відносно того, за чиї кошти придбана спірна квартира.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив висновок, що оскільки відповідач набула прав інвестора щодо квартири 30 грудня 2009 року, а тому спірне нерухоме майно набуте ОСОБА_2 до шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, апеляційний суд не встановив обставини, що мають значення для вирішення спору, а саме: чи придбана квартира АДРЕСА_1 . за спільні кошти сторін чи за особисті кошти ОСОБА_2 .

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17.

В апеляційній скарзі та запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 оспорює факт придбання спірного нерухомого майна за спільні кошти подружжя, зазначаючи, що квартира придбана за її особисті кошти задовго до укладення шлюбу між сторонами.

Судові рішення не містять інформації про встановлення таких обставин чи їх спростування.

Ухвалення законного та обґрунтованого рішення без встановлення зазначених обставин є неможливим.

Оскільки касаційний суд в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати нові обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав для задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук