Справа №216/117/19
провадження №2-з/216/15/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Бондарєвої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Городнічевої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок самочинної зміни місця проживання дитини.

До вирішення питання про відкриття провадження у справі ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив заборонити відчуження 1/2 частини домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шарохіна, 82 та 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд, залежно від обставин справи, пояснень сторін та доказів може призначити розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін, або розглянути заяву без явки сторін, тому суд, враховуючи заяву представника позивача ОСОБА_4 про розгляд даної заяви за його відсутності (том 2, а.с. 70), вважає, що відсутність учасників процесу не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову, суд приходить до таких висновків.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів можна зробити висновок, що між сторонами дійсно існує спір, а предметом спору є моральна шкода, що завдана внаслідок самочинної зміни місця проживання дитини у розмірі 200000,00 грн., та у випадку задоволення позовних вимог у повному обсязі, саме ця сума підлягає до стягнення.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано на праві власності 1/2 частини домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шарохіна, 82 та 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, про які зазначає позивач як на обєкти заборони відчуження.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на сьогоднішній день існує небезпека того, що відповідач, знаючи про наявність спору про стягнення з неї моральної шкоди, може відчужити належне їй майно, оскільки передбачатиме для себе негативні наслідки у випадку ухвалення судового рішення на користь позивача, що на його думку, призведе до неможливості виконання судового рішення і значних витрат часу та грошових коштів для відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до вимог чч.1, 2 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пп.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з цим, наявність самого по собі позову про стягнення моральної шкоди, в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна законному власнику з огляду на те, що право власності вищевказане майно позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно правові відносини стосовно завдання моральної шкоди.

Також є помилковим висновок про співрозмірність обсягу позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та вимогам щодо забезпечення позову, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно ринкової вартості вказаного нерухомого майна.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивач не надав суду доказів вартості нерухомого майна станом на день подачі заяви про забезпечення позову для визначення співмірності заявленим вимогам, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, суд вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співрозмірним із предметом спору, асам по собі факт пред'явлення позову про стягнення моральної шкоди не може бути безумовною підставою для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-151, 153, 258, 352, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.І.Бондарєва