КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Болотова Є.В., Музичко С.Г.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю.,

по цивільній справі №759/18705/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю суду, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 20 000 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що суддя Шевченківського районного суду м. Києва Осаулов А.А. при розгляді іншої судової справи №759/12139/19 допустив дії та бездіяльність, у тому числі при розгляді заяви про відвід останнього, які на переконання позивача суперечать вимогам процесуального закону та спрямовані на затягування розгляду справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року у відкритті провадження за указаним позовом відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, процесуальні дії судді не можуть бути оскаржені в позовному провадженні.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу суду скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказував на те, що заявлені позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (не вчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядку у справі не допускається.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторін в силу положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що підставою для звернення до суду з даним позовом є незгода ОСОБА_1 з діями(бездіяльністю) судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. при розгляді іншої судової справи №759/12139/19, у тому числі при розгляді заяви про відвід останнього, які на переконання позивача суперечать вимогам процесуального закону та спрямовані на затягування розгляду справи.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч.1 ст.124 Конституції правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до ч.2 вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтями 62, 126, 129 Конституції визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.6 Закону «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» від 12.06.2009 №6 судам роз`яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1, 7, 9 ч.1 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства судді при

розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з п.57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.55 висновку №3 (2002) КРЄС судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Тобто, якщо позивач вважав, що суд допустив порушення норм права під час розгляду їхньої справи, він мав можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, у яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду у судах, у тому числі цивільної юрисдикції.

Така позиція кореспондується з правовими висновками, викладеному в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року по справі №636/5534/15, а також відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18), від 21.11.2018 у справі

№757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18) та від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і іпдстав для її скасування з доовдів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 372, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: