Провадження № 2/582/314/19
Справа № 582/1167/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Петен Я.Л.,

за участю секретаря - Климась С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , м. Київ , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , с. Курмани, Недригайлівського району Сумської області, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , с. Курмани, Недригайлівського району Сумської області, про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та просить ухвалити рішення, яким визнати порушеним її право як споживача шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, сторонами якого 03.09.2016 стали ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , а також застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь 12820,00 грн.

Позивач у позові, у відповіді на відзив, а також у додатково наданих письмових поясненнях на заперечення відповідача та відповіді на письмові пояснення третьої особи, свої вимоги обґрунтовує обставинами наявності між сторонами договору № AG-8092-L від 03.09.2016, предметом якого є організація роботи з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій вартістю 12820 грн, які були сплачені позивачем повністю. Вважаючи, що даний договір укладений внаслідок введення її з боку відповідача в оману, зокрема щодо пунктів 3.8, 7.2 та 7.4 цього договору, а також, що умови договору у цій частині є несправедливими у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач і просить визнати вказаний договір недійсним та застосувати наслідки його недійсності шляхом повернення перерахованих позивачем на його виконання грошових коштів у розмірі 12820,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, наданих суду, заперечив проти позову, зазначаючи, що оспорюваний договір був укладений між сторонами в установленому законодавством порядку, з погодженням всіх його істотних умов та виконаний сторонами повністю ще у 2016 році. Зазначив, що будь - які підстави для визнання його недійсним відсутні, а позовні вимоги є надуманими та є суб`єктивним тлумаченням позивачем змісту окремих пунктів договору, заперечень з приводу яких як на момент укладення так і після його виконання, з боку позивача не виникало.

Ухвалою від 31.10.2019 до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , яка у свої письмових поясненнях заперечила проти позовних вимог за їх безпідставністю.

Належним чином повідомлені сторони та третя особа по справі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не прибули, відповідно до наявних в матеріалах справи їх заяв, просили кожен окремо здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.09.2016 між позивачем, ОСОБА_1 (замовник), та відповідачем, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (виконавець), було укладено договір за № AG-8092-L, предметом якого є організація роботи з виготовлення і передачі у власність позивача ПВХ конструкцій вартістю 12820 грн, з яких 5131 грн - власні кошти замовника, 7689 грн - кредитні кошти.

Вказаний договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача як фізичною особою - підприємцем.

Згідно п.п. 1.1, 1.2. договору № AG-8092-L від 03.09.16 замовник замовляє, а виконавець організовує роботу по виготовленню та передачі ПВХ конструкцій замовнику за розцінками виконавця. Замовник зобов`язаний оплатити і прийняти готові вироби згідно умов договору. Відповідно до пунктів 1.4 - 1.8 цього договору сторони погодили характеристики виробів.

Замовник зобов`язується оплатити вартість виробів, що складає 12820 грн, після чого виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення цього договору. Зобов`язання виконавця до даному договору вважаються виконаними у повному обсязі після підписання замовником акту прийому - передачі виробів (п.п. 3.1, 3.2, 3.9 договору).

Цей договір починає діяти з дня його підписання до повного виконання сторонами усіх зобов`язань (п. 3.12 договору).

30 жовтня 2016 року ПВХ вироби, відповідно до умов договору, були виготовлені та передані позивачу особисто по місцю її проживання, про що свідчить акт прийому -передачі виробів від 30.10.16, який підписаний сторонами.

Тобто сторони, на виконання умов укладеного між ними договору, виконали свої зобов`язання: позивач оплатила вартість виготовлених та поставлених їй виробів у сумі 12820 грн, а відповідач виготовив та поставив позивачу обумовлені у договорі вироби, що не заперечується сторонами. При цьому позивач вважає, що відповідач, окрім виготовлення та поставки їй готових виробів, повинен був ще їх і установити, посилаючись на пункти 3.8, 7.2 та 7.4 договору, у той час як відповідач заперечує проти установлення конструкцій позивачу, зазначаючи, що договором його зобов`язання щодо цього відсутні. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач ввів її в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні договору, а також, що його умови у цій частині є несправедливими, а відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику, на підставі чого просить визнати договір № AG-8092-L від 03.09.16 недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину повернувши їй сплачені кошти в сумі 12820 грн.

Так, пункти 3.8, 7.2 та 7.4 договору, на які посилається позивач щодо введення її в оману відповідачем, передбачають, що для виконання умов договору замовник зобов`язується надати доступ до отворів та джерела електроенергії (п. 3.8). Виконавець не несе відповідальності за пошкодження відкосів та прилеглих частин стін (п. 7.2). Виконавець не виконує оздоблювальних робіт (штукатурка, пристрій укосів і т.п.).

При цьому у цих пунктах 3.8, 7.2 та 7.4 не вбачається обов`язку відповідача щодо здійснення монтажу та установки виробів позивачу після їх виготовлення та доставки, як і не вбачається такого обов`язку з інших умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду, зокрема, з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення відповідно до частини першої статті 229 ЦК України має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Встановлення у недобросовісної сторони наявності умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину.

Обман має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що позивачем не доведено введення її в оману другою стороною правочину (ФОП ОСОБА_2 ). Не доведено позивачем й тих обставин, що саме ФОП ОСОБА_2 спонукав її до вчинення правочину, як безпосередньо, так і через третіх осіб.

Доказів, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_2 ввів ОСОБА_1 в оману матеріали справи не містять. Натомість з умов оспорюваного договору вбачається, що його сторонами як на день його підписання так і на день підписання акту прийому - передачі виготовлених виробів досягнуто згоди, а також відсутність заперечень щодо умов договору.

Що стосується визнання недійсним оспорюваного договору з підстав несправедливості його умов, а також з підстав нечесної підприємницької практики відповідача, то слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов договору визначений частиною третьою цієї статті та не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Здійснюючи тлумачення пунктів 3.8, 7.2 та 7.4 оспорюваного договору на відповідність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині їх справедливості, суд вважає, що вони не є несправедливими.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо визнання договору № AG-8092-L від 03.09.16 недійсним, задоволенню не підлягають. За відсутності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності правочину, тобто стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 12820 грн.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , м. Київ , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , с. Курмани, Недригайлівського району Сумської області, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , с. Курмани, Недригайлівського району Сумської області, про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.п. 5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України від 15.12.2017, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Повне рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Я. Л. Петен