Справа № 204/6982/19
Провадження № 2/204/1799/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
18 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мащук В.Ю.,
при секретарі Голушко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин,
У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про:
визнання трудових відносин між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 припиненими з 30 вересня 2002 року;
визнання трудового договору від 10 червня 2002 року, зареєстрованого Феодосійським міським центром зайнятості, реєстраційний номер 2014 від 14.06.2002 року, таким що припинив дію з 30 вересня 2002 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 10.06.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір згідно з яким позивача було прийнято на посаду економіста по бухгалтерському обліку та фінансам, про що було зроблено запис у трудовій книжці № 19 від 10.06.2002 року. Вказаний договір відповідно до ст. 24- 1 КЗпП України був зареєстрований Феодосійським міським центром зайнятості реєстраційний номер 2014 від 14.06.2002 року. 16.09.2002 року позивач подала відповідачу заяву про звільнення, та відпрацювавши два тижні відповідно до ст. 38 КЗпП України, 30.09.2002 року залишила роботу, не виконувала трудові обов`язки передбачені договором, не працювала у відповідача. Таким чином, фактично трудові відносини з відповідачем були припинені з 30.09.2002 року. Однак, відповідач не зробив жодного запису в трудовому договорі, а ні про підстави його припинення, а ні про його припинення взагалі, не повідомив у центр зайнятості про припинення дії трудового договору, та видав позивачці не належним чином оформлену трудову книжку. Звернення позивача до відповідача з проханням оформити документи про звільнення належним чином залишилися без задоволення. Наразі неналежне оформлення відповідачем документів про звільнення позивача порушує її конституційне право на працю, створює перешкоди для працевлаштування, позбавляє можливості зареєструватися до міськрайонного центру зайнятості з метою подальшого працевлаштування, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач не з`явилася, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання, повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав.
Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.3 ст.3 ЦК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 10.06.2002 року прийнята до ПП ОСОБА_2 на посаду економіста по бухгалтерському обліку і фінансам за трудовим договором від 10.06.2002 року, зареєстрованому Феодосійським міським центром зайнятості, реєстраційний номер № 2014 від 14.06.2002 року. Запис про припинення трудового договору у трудовій книжці відсутній, відомості про розірвання трудового договору, відсутні (арк.с.32).
Далі, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 11.11.2002 року прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ «МІДАС». 25.03.2004 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
05.09.2005 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ПП ОСОБА_3 на посаду головного бухгалтера за трудовим договором № 1405/05 від 06.09.2005 року, зареєстрованим в державному центрі зайнятості Бабушкінського району м. Дніпропетровська. 31.08.2012 року звільнена з роботи за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Трудовий договір № 1405/05 знято з реєстрації 31.08.2012 року.
06.01.2015 року ОСОБА_1 прийнята на посаду касира до ТОВ «Ендотехномед» Медичний центр «Клініка Гарвіс» ТМ. 27.02.2016 року звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
01.03.2018 року ОСОБА_1 прийнята на посаду касира до ПАТ «Акціонерний банк «РАДАБАНК» відділення №29. Звільнена з роботи 16.07.2018 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
06.09.2018 року ОСОБА_1 прийнята на посаду економіста з податків, зборів та фінансової роботи ТОВ Торгова група «ІНТЕРПАЙП». 27.08.2019 року звільнено з робити за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (арк.с.32, 32 зворот, 33).
Відповідно до трудового договору між працівником та фізичною особою від 10.06.2002 року ПП ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , 1973 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , уклали безстроковий трудовий договір. Укладений договір зареєстровано Феодосійським міським центром зайнятості (арк.с.35-36).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, ОСОБА_1 отримувала заробітну плату від ФОП ОСОБА_4 у липні, серпні та вересні 2002 року (арк.с.37).
Відповідно до відповіді Територіального відділення Державної казенної установи Республіки Крим «Центр зайнятості населення» в місті Феодосія від 15.10.2019 року № 34-04/5876 за запитом ОСОБА_5 Т., відповідно до п. 3 ст. 2 Федерального закону «Про особливості застосування окремих положень федеральних законів та інших нормативних правових актів Російської федерації, які містять норми трудового права, у зв`язку з прийняттям в Російську федерацію Республіки Крим та створенням у складі Російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» від 14.10.2014 року № 299-Ф, трудові договору укладені з працівниками, які здійснювали трудову діяльність на території республіки Крим та території міста федерального значення Севастополя, до дня вступу в силу вказаного Федерального закону, підлягали приведенню у відповідність з вимогами федеральних законів та інших нормативних актів Російської Федерації, які містили норми трудового права. Умови вказаних трудових договорів, які не відповідають вимогам федеральних законів та інших нормативних актів Російської Федерації, які містили норми трудового права, припинили дію з 01 січня 2015 року.
Відповідно до постанови Державної Ради Республіки Крим 1745-6/14 від 17.03.2014 року, постанови Ради міністрів Республіки Крим № 41 від 17.03.2014 року діяльність Феодосійського центру зайнятості припинена, його повноваження були передані фонду загальнообов`язкового соціального страхування Республіки Крим на випадок безробіття, його територіальним відділенням.
Діяльність фонду загальнообов`язкового соціального страхування Республіки Крим на випадок безробіття відповідно до розпорядження Ради міністрів Республіки Крим від 27 жовтня 2014 року № 1100-р. припинена, у зв`язку з ліквідацією.
Розпорядженням Ради міністрів Республіки Крим від 17 листопада 2014 року № 1216-р створено Державну казенну установу Республіки Крим «Центр зайнятості населення», у зв`язку з чим зняття з реєстрації укладеного трудового договору не є можливим (арк.с.39-40).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач послалася на те, що у зв`язку з припиненням трудових відносин між нею та ФОП ОСОБА_4 , відповідач не зробив запису в трудовому договорі, а ні про підстави його припинення, а ні про його припинення взагалі, не повідомив до центру зайнятості про припинення трудового договору, та видав позивачу не належним чином оформлену трудову книжку. Звернення позивача до відповідача з проханням оформити документи про звільнення належним чином, залишилися без задоволення. Наразі неналежне оформлення відповідачем документів про звільнення порушує конституційне право позивача на працю.
Отже, як вбачається з матеріалів справи ФОП ОСОБА_2 не виконано вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади економіста по бухгалтерському обліку і фінансам за трудовим договором від 10.06.2002 року. При цьому, з матеріалів справи встановлено, що фактично трудові відносини були припинені, у трудовій книжці позивача містяться записи про наступні місця роботи, а відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, ПП Гондабура припинило виплати заробітної плати позивачу 30.09.2002 року. Тобто, існує порушення права позивача на припинення трудових відносин.
Відповідно до ст. 22 КЗпП України передбачено заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність інформації щодо позивача про не припинений трудовий договір відноситься до професійної діяльності останньої та охоплюється поняттям «приватне життя».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що на даний час позивач іншим чином не може припинити трудові відносини та розірвати трудовий договір з відповідачем, зокрема, у зв`язку з тим, що трудовий договір було укладено та зареєстровано на території, яка є тимчасово окупованою, а пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між сторонами, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку, буде такий спосіб захисту, як припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та визнати трудового договору від 10 червня 2002 року, зареєстрованого Феодосійським міським центром зайнятості, реєстраційний номер 2014 від 14.06.2002 року, таким що припинив дію з 30 вересня 2002 року.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 , останньою не було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь суми судового збору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 21, 36, 38 Кодексу законів про працю України, ст. 3 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,4,512,13,76-82,133,141,259,263,264,265,280-282 ЦПК України , суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин задовольнити.
Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 припиненими з 30 вересня 2002 року.
Визнати трудовий договір від 10 червня 2002 року, зареєстрований Феодосійським міським центром зайнятості реєстраційний номер 2014 від 14.06.2002 року, таким що припинив дію з 30 вересня 2002 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.Ю. Мащук