Номер провадження: 22-ц/813/2752/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Житлово-будівельний кооператив «Суворівський-8» (далі - ЖБК «Суворовський-8») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 рокупозовну заяву житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» (65123, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 93, кв. 89, код ОКПО 23207749) до ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» (код ОКПО 23207749, ПАТ "Державний Ощадний банк України", код банку (МФО) - 328845, р/рахунок НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 4838,59 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять вісім гривень 59 копійок) заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги; суму інфляційних збитків у розмірі 707,28 грн. (сімсот сім гривень 28 копійок) за прострочення виконання грошового зобов`язання; та суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 290,99 грн. (двісті дев`яносто гривень 99 копійок) за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ЖБК «Суворовський-8», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін (а.с. 170-173).

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Житлово-будівельного кооперативу «СУВОРІВСЬКИЙ-8».

У квартирі № 199 зареєстрований та проживає ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою - випискою з будинкової книги про склад сім`ї і прописки, якому вищевказана квартира належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною 08.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 13582.

У вищевказану квартиру централізовано постачалися послуги теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання, газопостачання, послуги по вивезенню ТПВ (сміття) та інші послуги для проведення господарської життєдіяльності будинку та прибудинковій території.

Разом з тим, відповідач регулярно не сплачує за комунальні послуги.

31 січня 2018 року Суворовським районним судом міста Одеси був виданий судовий наказ по справі №523/951/18, згідно з яким стягнуто з боржника на користь житло-будівельного кооперативу «Суворівський-8» суму заборгованості за житлові - комунальні послуги.

Боржник подав заяву про скасування судового наказу, посилаючись на безпідставність вимог стягувача.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2018 року по справі № 523/951/18 судовий наказ від 31 січня 2018 року, яким на користь ЖБК «Суворівський-8» стягнуто з ОСОБА_1 борг за надані житлово-комунальні послуги, скасовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не звільняє останнього від обов`язку сплачувати комунальні послуги, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2015р. по 31 грудня 2017р

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.13 Закону «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов`язаний регулярно, щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх гримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у порушення п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, не сплачував у повному обсязі за спожиті комунальні послуги та послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території в період з 01 січня 2015 - по 31 грудня 2017 включно, що призвело до утворення заборгованості за комунальні послуги.

При цьому, наданий розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався, його здійснено з урахуванням наявних у відповідача пільг інваліда війни 2-ї групи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про наявність підстав для задоволення позову ЖБК «Суворовський-8».

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає про те, що він не є членом ЖБК.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 08.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 13582, загальна площа квартири становить - 51,6 кв. м. (а.с. 18).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не є членом кооперативу не позбавляє його обов`язку сплачувати платежі за представленими розрахунками на утримання будинку і прибудинкової території, капітальний ремонт та утримання бойлерної, яка знаходиться на балансі кооперативу і функціонує за своїм призначенням, оскільки він є власником квартири в багатоквартирному будинку ЖБК і повинен приймати участь у зазначених витратах.

З урахуванням наведеного, безпідставними є і твердження апелянта про те, що між сторонами не існує договірних відносин.

Так, згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як зазначив ЖБК «Суворовський-8» у своєму відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 з 2011 року ухиляється від укладання договору.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, яка має яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом також встановлено, що всі тарифи за наданні комунальні послуги, затверджувалась на загальних зборах членів ЖБК, що підтверджується наданими протоколами.

Матеріали справи не місять скарг або актів - претензій з боку відповідача на якість послуг, які надаються позивачем.

Апеляційний суд також критично відноситься до доводів апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не згоден платити внесок на утримання бойлерної, посилаючись на те що він не є членом ЖБК та з ним не укладався договір, та відсутні акти виконаних робіт.

Так, як встановлено матеріалами справи, необхідність сплати внеску на утримання бойлерної встановлена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/2885/15-ц від 21 травня 2015 р. та підтверджена рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року (а.с. 99-103, 104-110).

Відповідно до ч.4, ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання апелянта про те, що він сам за свої кошти здійснює поточний та капітальний ремонт належної йому квартири не можуть бути також підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки згідно ст.ст. 319, 322, 382 ЦК України, саме власник приміщення зобов`язаний утримувати своє майно. Крім того, необхідність утримувати свою квартиру закріплена також в статті 151 ЖК України, на яку посилався сам ОСОБА_1 у своїй скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда