Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 459/777/16-ц

провадження № 61-9440 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у складі судді Кріля М. Д.і постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 лютого 2016 року позивач звернувся з позовом і просив стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Позов мотивований тим, що у зв`язку з порушенням органом державної влади - Сокальським районним судом прав, гарантованих статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 01 липня 2014 року у справі №454/1850/14-ц, позивачу завдано моральну шкоду.

Так, 01 липня 2014 року у справі №454/1850/14-ц суддя Сокальського районного суду Львівської області постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») до Прокуратури Львівської області про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Дана ухвала є незаконною, оскільки вона не ґрунтується на законі, не відповідає принципу верховенства права.

Дану ухвалу, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постановленням незаконної ухвали представнику позивача спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активної підприємницької діяльності, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, оскільки всі родичі та знайомі глузують, стверджують, що всі його вимоги незаконні, якщо він не може довести свою правоту в судах.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року в задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.»до держави України про відшкодування моральної шкоди відмовлено, стягнуто з ФГ «Бурка В. В.» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. Розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України не передбачено. Можливість застосування частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року залишено без змін, скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» - без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування наявностідушевних та психічних страждань, яких він зазнав, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні йому для відновлення попереднього стану, додаткових зусиль, які йому необхідно докладати для організації свого життя і побуту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2018 року ФГ «Бурка В. В.» через представника Бурку В. В. , засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відкритокасаційне провадження за касаційною скаргою ФГ «Бурка В. В.» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року.

27 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги, порушивши статтю 40 Конституції України та статтю 23 Цивільного кодексу України. Право на відшкодування шкоди, завданої посадовими особами державних органів, гарантується статтею 56 Конституції України. Позивач з посиланням на постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13 вважає, що його позов підлягав задоволенню.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскільки в результаті незаконних дій Сокальського районного суду не відбулося і не могло відбутися приниження ділової репутації фермерського господарства, що представник даного фермерського господарства - Бурка В. В. не міг страждати, що права позивача не порушувалися, є неправильним.

Суди не зазначили докази, які доводять те, що шкода позивачу була заподіяна не з вини відповідача. Проте вина відповідача у справах щодо відшкодування шкоди презюмуєтся. Судами неправомірно не застосована стаття 1176 ЦК України.

Також суди не виконали частину другу статті 79 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час вирішення справи, (далі - ЦПК України 2004 року) та пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», на підставі яких позивач звільнений від сплати судового збору. Суди мали зазначити про те, що позивач має право на компенсацію сплаченого судового збору за рахунок держави, що не було зроблено та є порушенням частини другої статті 88 ЦПК України 2004 року.

Державна судова адміністрація не є стороною у даній справі і відповідно не понесла судових витрат, тому не має права на їх відшкодування, отже у рішенні не повинно було вирішуватися питання про розподіл судових витрат.

Суди не зазначили у рішеннях обов`язкову інформацію, передбачену статтями 214, 215 ЦПК України 2004 року, не зазначили причини відхилення поданих позивачем доказів. Апеляційний суд порушив статті 263, 382 ЦПК України 2004 року.

Фактично суди не розглянули позов по суті, чим порушили норми матеріального та процесуального права.

Факт порушення прав позивача підтверджується тим, що ухвала суду, постановленням якої позивачу завдано моральної шкоди, скасована у апеляційному порядку, тобто факт протиправності дій під час її постановлення не потребує доведення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2014 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Прокуратури Львівської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року апеляційну скаргу представника ФГ «Бурка В.В.» Бурки В. В. задоволено, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2014 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом», орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Питання судової юрисдикції безпосередньо врегульовані процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя уформі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до статті 15 ЦПК України 2004 року, чинної на час звернення з позовом до суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час вирішення справи апеляційним судом (далі - ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, яка діяла на час звернення з позовом до суду (далі - ГПК України 1991 року) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з частинами першої і другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на час вирішення справи апеляційним судом, (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 ГПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходитиз визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (частини перша і друга статті 3 ГК України).

Отже, господарські суди вирішували всі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не були об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а його учасники підпадали під дію статті першої ГПК України 1991 року.

Так, позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України 1991 року, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим кодексом, - фізичні особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частина друга, третя статті 21 ГПК України 1991 року).

Частина друга статті 55 ГК України визначає суб`єктами господарювання: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які здійснюють господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

У пункті 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій зазначених норм матеріального та процесуального права не застосували та не надали належної правової оцінки тому, що ФГ «Бурка В.В.» заявило вимогу до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, а отже, за своїм суб`єктним складом зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 454/3304/14 (провадження № 14-272цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 454/1641/16 (провадження № 14-563цс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19) і підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.

За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарських судів України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судового рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити частково.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року скасувати та закрити провадження у справі.

Повідомити Фермерського господарства «Бурка В. В.» про те, що позов про відшкодування державною України моральної шкоди підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов