Справа № 466/4380/17 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3787/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Шеремета Н.О.

при секретарі Матяш С.О.,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу у Львівській області Меленчука Володимира Ігоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2019 року приватний виконавець Меленчук В.І. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно з виконавчим листом №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. перебуває виконавче провадження ВП №59410313 з примусового виконання виконавчого листа №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920, 14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Приватний виконавець зазначив, що ним вжито передбачені законодавством заходи примусового виконання рішення, проте боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Шевченківського районного суду м.Львова.

Звернув увагу, що згідно з даних Державної прикордонної служби України від 08.07.2019 року боржником ОСОБА_1 здійснено перетин державного кордону у період з 01.07.2019 року по 06.07.2019 року.

У зв`язку із тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду приватний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу у Львівській області Меленчука Володимира Ігоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до виконання покладених на нього зобов`язань згідно з виконавчим листом №466/4380/17, виданим 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Обов`язок виконання ухвали суду покладено на Державну прикордонну службу України.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що судом не було встановлено в діях боржника прямого умислу невиконання судового рішення. Зазначає, що встановлене йому обмеження у праві виїзду за кордон суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд виходив з тих обставин, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладеного на нього рішенням суду зобов`язання.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. перебуває виконавче провадження ВП №59410313 з примусового виконання виконавчого листа №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

24.06.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої із роз`ясненням прав та обов`язків скеровано на адресу боржника ОСОБА_1 проте, лист повернувся на адресу приватного виконавця за закінченням терміну зберігання.

24.06.2019 року приватним виконавцем скеровано запити для виявлення майна боржника, джерел отримання доходу та відкритих рахунків в фінансових установах, а також винесено постанову про арешт майна боржника.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що приватним виконавцем проведені усі дії щодо розшуку майна боржника; вказаний виконавчий документ не виконаний.

Зокрема, до приватного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`явився, декларацію про майно та доходи не подав.

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України від 25.06.2019 року інформація щодо останнього місця роботи та отримання боржником пенсії відсутня.

З відповіді Державної фіскальної служби України від 25.06.2019 року вбачається, що в боржника відсутні відкриті рахунки в фінансових установах.

Відповідно до відповіді Головного управління Держпраці України у Львівській області від 02.07.2019 року у боржника відсутнє майно, що підлягає реєстрації або взяття на облік відповідно до наданих повноважень.

Крім того, за боржником не зареєстровано транспортного засобу, що стверджується з відповідями Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 02.07.2019 року та 19.07.2019 року.

Згідно з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.07.2019 року за боржником не зареєстровано земельних ділянок.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.09.2019 року та відповіді з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 10.07.2019 року за боржником не зареєстровано іншого нерухомого майна.

Слід звернути увагу на відсутність у власності боржника ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, а також будь якого офіційного доходу.

Як встановлено судом, згідно з даних Державної прикордонної служби України від 08.07.2019 року боржником ОСОБА_1 здійснено перетин державного кордону у період з 01.07.2019 року по 06.07.2019 року, що свідчить про наявність в останнього закордонного паспорта та грошових коштів для здійснення таких подорожей.

З моменту ухвалення рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1000000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн., а також видачі 28.02.2019 року виконавчого листа, боржником не вжито жодних заходів з метою виконання рішення суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, адже пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з ч.2, .ч. 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання, покладеного на нього рішенням суду, зобов`язання.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне додатково звернути увагу, що скаржник в поданій ним апеляційній скарзі не зазначає про причини відсутності в нього будь яких офіційних та неофіційних джерел доходів, з яких би він міг здійснювати виконання виконавчого листа №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Виходячи зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не виконано зобов`язання, покладеного на нього рішеннями суду, з виконання якого відкрито відповідне виконавче провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання вказаного вище, права стягувача ОСОБА_4 залишаються порушеними, в зв`язку з чим тимчасово обмежив боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до сплати відповідної заборгованості.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета