ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Харків

справа №635/963/18

провадження №22-ц/818/2480/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Назаренко О.А., в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 21 лютого 2019 року),-

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» про відшкодування майнової та моральної шкоди у розмірі 94600, 99 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідачем не було дотримано державних будівельних норм під час будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: недотримано вимоги щодо належної огорожі ґанку будинку. ОСОБА_1 зазначає, що судом безпідставно не було встановлено причинного зв`язку між фактом завдання шкоди його здоров`ю через падіння з неогородженої ділянки ґанку будинку і тією обставиною, що саме відповідач не здійснив таку огорожу у відповідності до вимог ДБН під час будівництва об`єкту всупереч положенням законодавства України. Крім того, не було враховано зведеного висновку комплексної державної експертизи Харківської обласної служби Української державної інвестиційної експертизи № 88-06 від 14 грудня 2006 року.

Голова правління Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс»- Легейда О.П. надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення відповідачем правопорушення у сфері містобудівної діяльності не доведений. На час придбання квартири АДРЕСА_2 , позивачу було відомо про відсутність огорожі краю ділянки ґанку праворуч вхідних дверей 3-го під`їзду вищезазначеного будинку. Позивач мав право звернутися до суду із відповідним позовом протягом трьох років з дня, придбання ним квартири у вказаному будинку. Підстави для задоволення позову відсутні.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Проте колегія суддів не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позову, на які посилався суд першої інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є інвалідом дитинства І групи по зору. Потребує стороннього догляду (а.с.137).

02 березня 2011 року ОСОБА_1 придбав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.9)

10 лютого 2015 року біля 23 години 20 хвилин ОСОБА_1 впав з ґанку свого під`їзду, висота якого становить приблизно 1 метр, і зламав при цьому праву гомілку.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9.2386 травматологічного відділення від 02 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 10 лютого 2015 року о 23:20 з вулиці Технологічної 4 смт Пісочин Харківського району Харківської області, бригадою медичної швидкої допомоги було доставлено до Обласної клінічної лікарні центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, де йому діагностовано закритий гвинтоподібний уламковий перелам Н/3 обох кісток правої гомілки із зміщенням уламків. Встановлено алкогольне сп`яніння 1,48 ‰. ОСОБА_1 госпіталізовано до травматологічного відділення для здійснення стаціонарного лікування. (а.с.11)

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 прооперовано шляхом здійснення закритої репозиції, БІОС переламу Н/3 правої великоберцової кістки штифтом «Неаlf joy». (а.с.11 зворот.)

02 березня 2015 року позивач був виписаний з відділення травматології для подальшого лікування за місцем проживання з рекомендаціями щодо пересування за допомогою милиць без опори на праву нижню кінцівку протягом місяця та вживання прописаних ліків. (а.с.11 зворот.)

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що через порушення відповідачем норм будівельних стандартів при будівництві будинку АДРЕСА_1 , йому було заподіяно шкоду здоров`ю, а саме: через відсутність огорожі коло ґанку трапилося його падіння. Вважає, що наявні підстави для відшкодування як моральної, так і матеріальної шкоди, оскільки він був змушений змінити звичайний режим і спосіб свого життя, припинити на цей час свою діяльність, як юриста.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

У статті 23 ЦК України також передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що проектна документація на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 була розроблена ТОВ «Контур-С» у 2006 році, затверджена наказом генерального директора АТ «Куряжський домобудівельний комплекс» від 19.12.2006 року №254.

У відповідності до вимог містобудівного законодавства, Харківською обласної службою Української державної інвестиційної експертизи у 2006 році було проведено комплексну державну експертизу проектної документації даного будинку та одержано зведений висновок комплексної державної експертизи №886-06 від 14 грудня 2006 року, тобто проектну документацію, за якою здійснювалося будівництво, було розроблено, затверджено та узгоджено ще до набрання чинності ДБНВ 2.17:2006 (а.с.37-41).

10-поверховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію на підставі Сертифікату відповідності №ХК000226 від 30 вересня 2010 року та акту готовності об`єкта до експлуатації від 21 вересня 2010 року.

На підставі Сертифікату відповідності №ХК000226 від 30 вересня 2010 року та акту готовності об`єкта до експлуатації від 21 вересня 2010 року, вказаний будинок визнаний таким, що відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил ( а.с.37- 41).

Таким чином Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» здало в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_1 Пісочин Харківського району Харківської області у повній відповідності до вимог містобудівного законодавства, інших нормативно-правових актів у сфері будівництва, що підтверджується документом вповноваженого державного органу.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачем були порушені норми діючого законодавства та норми БДН,- позивачем суду не надано.

Крім того на момент отримання позивачем ушкоджень, у темний час доби він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9.2386 травматологічного відділення від 02 березня 2015 року (а.с.11).

Таким чином відсутні докази причинного зв`язку між отриманими травмами позивача із діями відповідача.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову,- відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позову, на які посилався суд першої інстанції.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, тоді як суд прийшов до висновку, що позивач мав право звернутися до суду із відповідним позовом протягом трьох років з дня, придбання ним квартири у вказаному будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача.

Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Суд першої інстанції безпідставно посилався на пропуск позивачем строків позовної давності з огляду на те, що дійшов висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в діях відповідача вбачається неправомірна бездіяльність щодо виконання вимог законодавства і державних будівельних норм- не підтверджені належними доказами, оскільки, як вбачається з матеріалів справи проектну документацію, за якою здійснювалося будівництво, було розроблено, затверджено та узгоджено до набрання чинності БДНВ. 2.2-17:2006.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року - змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук