Дата документу 20.08.2019 Справа № 335/5236/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/5236/19 Головуючий у 1 інстанції Соляник А.В.
Провадження №22ц/807/2698/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Кочеткової І.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Четверта Запорізька нотаріальна контора, Запорізька міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, заінтересовані особи: Четверта Запорізька нотаріальна контора, Запорізька міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 , після якого відкрилася спадщина у вигляді паю на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважала, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, як особа яка проживала зі спадкодавцем на час її відкриття, а тому заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

З метою належного оформлення документів, пов`язаних з спадщиною, ОСОБА_1 вимушена звернутися з відповідною заявою до суду та просила суд встановити факт її постійного проживання з чоловіком ОСОБА_2 , на час його смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення закону та не застосування закону ст.ст. 1268, 1270 ЦК України), просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року, та прийняти нове, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду, заявницею не надано належних доказів спільного її проживання з померлим на час відкриття спадщини та обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується.

Так, за приписами ч. 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Так судом встановлено, що 21 серпня 1998 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 46).

ОСОБА_2 21 серпня 1998 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5зв).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 6зв.).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 4200 ЖС (а.с.4).

Як вбачається з довідки голови правління ОСББ «На Поштовій 169А» Круть Н .М. від 14.05.2019 року № 14, вбачається, що заявник ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 1987 року до теперішнього часу (а.с.7).

25.10.2008 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7 , після чого її прізвище було змінено на прізвище ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Згідно довідки ЖБК №1 «Комунар» від 26.01.2008 року ОСОБА_2 зареєстрований постійно за адресою АДРЕСА_1 , відомості про склад сім`ї відсутній (а.с.18).

Відповідно до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 21 серпня 1998 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що на час смерті спадкодавця сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

В Постанові №7 пленуму ВСУ від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець, постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із позивачем, відвідування спадкодавця у лікарні, придбання йому ліків, тощо.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з листом Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати те, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права па спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заявник зі спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами. На доказ свого проживання за адресою реєстрації спадкодавця надано довідку від 14.05.2019 року №14, видану Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «На Поштовій 169 а».

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаній довідці відсутня інформація про спільне проживання з померлим ОСОБА_2 вказана довідка є лише підтвердженням її мешкання за зазначеною адресою, а не підтвердженням спільного проживання разом з померлим за даною адресою по день його смерті. Крім того, заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження дійсності шлюбу на час смерті спадкодавця.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували спільне проживання заявниці з померлим на час відкриття спадщини.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: