Провадження № 2/760/5520/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року за підсудністю справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., зареєстрований за №968 про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0555 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :72:175:0042 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання заявником копії ухвали.

08.07.2019 зазначена ухвала суду отримана особисто представником позивача ОСОБА_2 , що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Вручення ухвали суду представникові учасника справи, вважається вручення ухвали і позивачу.

Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху позивачу було роз`яснено в самому тексті ухвали від 11.05.2019.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Однак вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не були виконані.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як передбачено вимогами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху залишено не виконаним стороною заявника, жодних причин неможливості усунення недоліків не наведено, за таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч.6 ст.185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу, в зв`язку з не усуненням недоліків.

Суддя також враховує та звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.185 ЦПК України).

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч.6 ст.185 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що позивачем недоліки поданої заяви не усунуті у відповідності до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2019 не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід повернути позивачу та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А відтак, позивач не позбавлений права на доступ до правосуддя, оскільки має можливість повторного звернення до суду з позовом, який за формою та змістом буде відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, та сплатою судового збору у встановленому законом розмірі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 43, 44, 116, 185, 260 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнати не поданою та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя - Г.О. Козленко