Справа № 161/2498/18
Провадження № 2/161/1976/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., при секретарі судового засідання Самолюк І.М., з участю позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Шульгана Ф.П., представника третьої особи Кухарської Т.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Луцької міської ради, Підгайцівська сільська рада Луцького району про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У листопаді 2015 року надала згоду на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_4 та його малолітнього сина, її онука ОСОБА_3 .. Однак у 2016 році ОСОБА_4 виселився з вказаної квартири в добровільному порядку, знявшись з реєстрації місця проживання та почав проживати по АДРЕСА_2 . Його малолітній син почав проживати з матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .

Вказувала, що її онук ОСОБА_3 в квартирі по АДРЕСА_4 не проживає більше року.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд усунути їй, як власнику житла, перешкоди, створені у користуванні належним майном, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_4 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.06.2019 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Службу у справах дітей Луцької міської ради.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07.11.2019 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Підгайцівську сільську раду Луцького району.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із вказаних підстав. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , заявлені вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації 29.11.2019 року подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської ради заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Підгайцівська сільська рада Луцького району при постановленні рішення покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З пояснень сторін та з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17 липня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А., зареєстровано в реєстрі за № 1131, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24402553 від 17 липня 2014 року (а.с. 70, 71).

З будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_4 вбачається, що у цій квартирі з 14 березня зареєстровані син власника квартири ОСОБА_4 та його малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.08.2017 року ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 65-68).

Згідно з актом Підгайцівської сільської ради № 12 від 20 лютого 2017 року в будинку АДРЕСА_4 малолітня дитина ОСОБА_3 не проживає протягом останнього року (а.с.6).

З акту від 24 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з лютого 2016 року по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 відбував покарання у Катеринівській виправній колонії №46, а малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації, за адресою: АДРЕСА_3 .

У статті 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частинами четвертої та шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , якого позивач просить визнати таким, що втратив право користування житлом, у якому він зареєстрований, є малолітньою особою, отже в силу свого віку і подій, що відбулися - затримання і арешт батька, не може самостійно проживати за місцем реєстрації та обирати місце проживання.

Судом встановлено також, що між позивачкою та матір`ю дитини ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, у зв`язку з чим малолітній ОСОБА_3 фактично позбавлений можливості проживати у спірній квартирі.

З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує також тим, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статті 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 06.07.2017 року, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 29.07.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням встановлено, що малолітній ОСОБА_3 разом із свої батьком ОСОБА_4 були зареєстровані і проживали у спірній квартирі позивача ОСОБА_1 , як члени сім`ї (а.с. 48-49 Том 1).

Отже, з врахуванням наведених обставин, малолітнього ОСОБА_3 не можна вважати таким, що втратив право на користування житлом по місцю реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 316, 317, 321, 379, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України, керуючись ст. ст. 4, 12,13, 76, 77, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Луцької міської ради, Підгайцівська сільська рада Луцького району про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою АДРЕСА_5 .

Третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідача є:

Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ЄДРПОУ - 26276900, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Ковельська, 3

Служба у справах дітей Луцької міської ради, ЄДРПОУ - 04051327, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 19

Підгайцівська сільська рада Луцького району, ЄДРПОУ - 04332331, адреса місцезнаходження Луцький район, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30

Повний текст судового рішення складений та підписаний 13 грудня 2019 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк