Єдиний унікальний номер 227/5128/18 Номер провадження 22-ц/804/1803/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 227/5128/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у зв`язку з скороченням штату та компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2019 року (суддя першої інстанції Любчик В.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») з вказаним позовом.

Зазначив, що 20 липня 1978 року він працевлаштувався до «Іловайської дистанції сигналізації та зв`язку» Державного підприємства «Донецька залізниця», з подальшою реорганізацією підприємства шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де він продовжував працювати на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування.

10 липня 2017 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що зроблена відмітка у трудовій книжці. В наказі про звільнення зазначено, що він має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України та компенсацію за 42 дні невикористаної щорічної відпустки.

На день звільнення відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі за період з 12 квітня 2017 року по день звільнення у розмірі 25 528 грн. 51 коп., які просив стягнути на свою користь з утриманням обов`язкових податків та зборів.

За порушення термінів виплати зарплати за березень - липень 2017 року просив стягнути з роботодавця компенсацію за втрату частину доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на час звернення з позовом до суду у розмірі 3145 грн. 10 коп. з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових зборів.

Крім того, з дня звільнення 18 липня 2017 року по день ухвалення судового рішення просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Під час розгляду справи позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 98),

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в розмірі 18 807 грн. 18 коп., що складається із заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 3601 грн. 38 коп., за квітень у розмірі 2380 грн. 91 коп., за травень 2017 року у розмірі 1127 грн. 80 коп. та липень 2017 року у розмірі 13 354 грн. 55 коп., з яких утримані обов`язкові податки та збори та відраховано виплачену позивачу 18 вересня 2017 року частину заборгованості по заробітній платі за першу половину березня 2017 року у розмірі 1657 грн. 46 коп.(а.с. 120). Також на користь позивача стягнуто суму компенсації за втрату частини заробітної плати через порушення термінів її виплати у розмірі 3145 грн. 10 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що АТ «Укрзалізниця» частково не погоджується з цим рішенням, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Починаючи з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено.

У відповідача був відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», тому нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розкладом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використаного робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що здійснювалась господарська діяльність.

З другої половини 2017 року до Дирекції від виробничого підрозділу, в якому працював позивач, не надходили первинні документи для нарахування заробітної плати. У зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати не здійснювалась.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що матеріали справи містять докази, які спростовують доводи відповідача про неможливість надання первинних документів. Так у трудовій книжці позивач мається запис №14 від 08 липня 2016 року про реорганізацію підприємства з печаткою АТ «Українська залізниця», а також запис № 15 від 17 липня 2017 року про його звільнення з печаткою ПАТ «Українська залізниця». Є також повідомлення від 03 травня 2017 року про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади позивача з підписами всіх членів комісії та особисто позивача про ознайомленні з документом від 05 травня 2017 року. Також наказ про звільнення № 6190/ДН-ОС від 10 липня 2017 року за підписом керівника структурного підрозділу регіонально філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також розрахункові листи (однотипні) заробітної плати за період з липня 2016 року (видані до початку виникнення заборгованості) по липень 2017 року.

Крім того, наказом про звільнення відповідачем АТ «Українська залізниця» одноособово прийнято рішення про нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку - 42 дні, узгоджено звільнення з профспілковою організацією, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що свідчить про обізнаність відповідача стосовно розміру заробітної плати позивача.

Чинним трудовим законодавством саме на відповідача покладено обов`язок по збереженню документація, що стосується трудових відносин працівника з роботодавцем.

Наказом № 236-ДНД від 17 березня 2017 року починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» було встановлено початок простою, про що повідомлено працівників цих підрозділів та керівництво виробничих підрозділів. Наведене повністю узгоджується із даними, що відображені у щомісячних розрахункових листах позивача щодо заробітної плати за період з березня по липень 2017 року, та спростовую твердженні відповідача про відсутність доступу до документації з кадрових питань після 17 березня 2017 року.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у листопаді 2018 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1762 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 28 673 грн. 61 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З записів в трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що він почав працювати на Державному підприємстві «Донецька залізниця», Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку з 20 липня 1978 року у якості електромонтера 5 розряду (а.с.18-21).

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

18 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією підприємства Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Таким чином, після реорганізації АТ «Укрзалізниця» з позивачем ОСОБА_1 трудові відносини були продовжені.

Згідно з Наказом № 6190/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади електромонтера з ремонту та обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування 6 розряду з виплатою грошової компенсації за 42 дні відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 12).

До суду першої інстанції позивачем надані на підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обов`язкових платежів, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року - 3601 грн. 38 коп., квітень 2017 року - 2380 грн. 91 коп., травень 2017 року - 1127 грн. 80 коп., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 13 354 грн. 55 коп. (а.с. 21-25).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі і використаної відпустки, вихідної допомоги у зв`язку з скороченням штату, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є такими, що ґрунтуються на законі.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює рішення суду в частині стягнутих на користь позивача належних йому при звільнені грошових виплат.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на рахунок відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна