Справа номер 473/3416/18
Провадження номер 22-ц/812/169/19 Головуючий суду першої інстанції - Ротар М.М.
Категорія 20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2018 року, ухвалене о 09 год.30 хв. під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні суду в м.Вознесенськ Миколаївської області, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 подала до суду вказаний позов, який обґрунтовувала наступним.

04 лютого 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість про те, що відповідач продасть, а позивач придбає квартиру АДРЕСА_1, а також господарську будівлю сараю, розташовану поряд із житловим будинком. Сума розрахунку становить 6500 доларів США.

З метою забезпечення виконання угоди у майбутньому ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 аванс у сумі 2000 доларів США, про що свідчить розписка.

Оскільки укладення договору купівлі-продажу не відбулося з вини відповідача, тому що були відсутні правовстановлюючі документи на майно, обумовлене домовленістю, а саме на будівлю сараю, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 суму авансу, що еквівалентна 56 492,23 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 подала відзив, у якому вказувала на безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 Відповідач зазначала, що сторони домовляючись про укладення договору купівлі-продажу квартири не обумовлювали придбання позивачем господарської будівлі сараю. Вона неодноразово запрошувала позивача до нотаріуса для укладання угоди. Однак, вона не з'являлася. На підтвердження укладення угоди ОСОБА_4 передала їй завдаток в сумі 2 000 доларів США, що підтверджується договором, який посвідчений нотаріально секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Оскільки договір не укладено з вини позивача, то відповідно до ст.571 ЦК України завдаток підлягає залишенню відповідачу.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

З ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто суму авансу в розмірі 56 492,23 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договору купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, отримана 04 лютого 2016 року ОСОБА_3 від ОСОБА_4 сума у розмірі 2000 доларів США фактично є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-14, 36-40).

04 лютого 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено розписку, відповідно до змісту якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 завдаток за вищевказану квартиру в сумі 2 000 доларів США. Суму, яка залишилася, а саме 4500 доларів США, ОСОБА_4 зобов'язалася сплатити ОСОБА_3 під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (а.с.31).

Секретар виконкому Олександрівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області засвідчив підписи сторін на цій розписці.

Договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

19 липня 2018 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення 2000 доларів США (а.с.47, 48).

Відповідачем вказана сума повернута не була, що свідчить з її відповіді від 30 липня 2018 року, якою вона запрошувала позивача здійснити укладання угоди у нотаріуса (а.с.10, 50).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частини перша, третя статті 635 ЦК України передбачають, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 34 Закону України «Про нотаріат», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, наділяє нотаріусів правом посвідчувати договори.

Стаття 37 вказаного закону регламентує, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах; 6) видають свідоцтва про право на спадщину;

7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки попередній договір його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своє формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, нотаріально посвідченої угоди про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалося, а існує лише розписка про отримання коштів, то передана ОСОБА_4 відповідачу грошова сума у розмірі 2000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі №6-82цс13.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення усієї суми авансу на користь позивача є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 06 лютого 2019 року.