Справа № 510/1621/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла 03.05.2011р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 17.03.2003р.; копія державного акту серії ЯД №963201 від 07.08.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,497 га, оформленого на імя ОСОБА_3; копія державного акту серії І-ОД №005798 від 05.10.2001р. на право приватної власності на землю земельну ділянку площею 3,45 га,оформленого на імя ОСОБА_4; копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,497 га; копія відомостей про право власності на земельну ділянку площею 0,497 га; копія кадастрового плану земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2018р.; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2013р.; копія газетного оголошення.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є онукою нині померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За життя ОСОБА_4 на підставі державного акту серії І-ОД №005798 від 05.10.2001р. про право приватної власності на землю (оформленого на імя ОСОБА_4П.) - належала земельна ділянка площею 3,45 га, розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯД №963201 від 07.08.2008р. про право власності на земельну ділянку - належала земельна ділянка площею 0,497 га, розташована на території Ренійської міської ради Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, 17.03.2003р. помер. Після смерті ОСОБА_4 спадщину на належне йому майно прийняла його дружина бабуся позивачки. Це підтверджується і рішенням Ренійського районного суду від 03.06.2013р., яким було встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично, оскільки вона спільно мешкала із ним, доглядала його до смерті, а після слідкувала за збереженням спадкового майна в цілому. Отже,після смерті ОСОБА_4 належна йому земельна ділянка перейшла у спадок до його дружини ОСОБА_3

Бабуся позивачки ОСОБА_3 24.01.2011р. склала заповіт на імя позивачки своєї онуки ОСОБА_1, 03.05.2011р. померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (у т.ч. і на те, що рахується оформленим за ОСОБА_4П.).

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Останні роки перед смертю ОСОБА_3 позивачка мешкала разом із нею, доглядала за бабусею, як онука. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 04.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем. З даного приводу позивачкою подавалося оголошення у газеті, однак оригінали державних актів на землю знайдені не були. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікати державних актів про право власності на землю.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Рішенням Ренійського районного суду від 03.06.2013р. за ОСОБА_1 було визнано право власності на спадкове майно після смерті її бабки ОСОБА_3, а саме на житловий будинок №39 по вул..Іллі Рошка в с.Лиманське Ренійського району Одеської області. У мотивувальній частині вищевказаного судового рішення судом було встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті бабусі в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, цей факт повторно не підлягає доказуванню. При розгляді цивільної справи про визнання права власності на спадковий будинок за ОСОБА_1, у звязку із її юридичною необізнаністю, нею не предявлялися вимоги і про визнання права власності на земельні ділянки, які належали її бабусі та також входили до обсягу спадкового майна після її смерті.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за заповітом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті бабусі у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1235, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КМ №180173, виданий 10.12.2003 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

- земельну ділянку площею 0,497 га, розташовану на території Ренійської міської ради Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту серії ЯД №963201 від 07.08.2008р. на право власності на земельну ділянку,

- земельну ділянку площею 3,45 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту серії І-ОД №005798 від 05.10.2001р. на право приватної власності на землю (оформленого на імя ОСОБА_4),

що належали ОСОБА_3, померлій 03.05.2011 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник