Справа № 308/2708/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Ужгород, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №KF33744 від 20 липня 2005 року та додаткових угод до нього, а також договору про забезпечення зобовязання недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28 січня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04 лютого 2019 року.

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайоннго суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №KF33744 від 20 липня 2005 року та додаткових угод до нього, а також договору про забезпечення зобовязання недійсними.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №KF33744 від 20 липня 2005 року та додаткових угод до нього, а також договору про забезпечення зобовязання недійсними відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено 04 травня 2018 року на 09 год. 30 хв. у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду: м.Ужгород, вул. Загорська, буд. 53.

Справа до розгляду призначалася неодноразово. На виклик суду позивач не зявлявся. Судові засідання у справі відкладалися неодноразово. Листи з повістками про виклик позивача до суду повертаються на адресу суду з відмітками «За закінчення терміну зберігання».

Позивач, та його представник в судове засідання призначене на 17.12.2018 року не зявилися. Позивач по справі повідомлявся судом за наявною у справі адресою, однак такі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу повертаються з відміткою «За терміном зберігання», клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Відповідач, в судове засідання призначене на 17.12.2018 року не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_4 12.09.2018 та 06.11.2018 року, надішли заяви про розгляд справи за його відсутності, вказує, що позовні вимоги відповідач не визнає.

Третя сторона по справі ОСОБА_3, в судове засідання не заявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, клопотань про відкладення справи на адресу суду не надходило.

У звязку із неявкою сторін по справі судове засідання було відкладено на 08 год. 45 хв. 28.01.2019 року.

В судове засідання призначене на 28.01.2019 року позивач по справі та його представник повторно не зявилися. Позивач по справі повідомлявся судом за наявною у справі адресою, однак такі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу повертаються з відміткою «За терміном зберігання», клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Відповідач, в судове засідання призначене на 17.12.2018 року не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_4 12.09.2018 та 06.11.2018 року, надішли заяви про розгляд справи за його відсутності, вказує, що позовні вимоги відповідач не визнає.

Третя сторона по справі ОСОБА_3, в судове засідання не заявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, клопотань про відкладення справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обовязки сторін по справі, а у ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 5 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: - належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; - повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль; - ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальний закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.

Таким чином, саме факт неявки позивача в судове засідання вдруге, тобто повторно, за наявності вищевикладених умов у їх сукупності є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, що знайшло своє відображення в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вих. № 6-60/0/4-12 від 18.01.2012 р., що був надісланий на адресу голів Апеляційного суду АРК, апеляційних судів областей, м. Києва і Севастополя.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі (№6-24063 ск 15), згідно якої, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши норми ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, повторно не зявилась до суду. При цьому ВССУ вказав на те, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а позивачка, при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.

Зазначена норма дисциплінує заявника, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо заявник не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд при цьому констатує, що на адресу ОСОБА_1, зазначену в позовній заяві, а саме: с. Сторожниця вул. Перемоги, 109 Ужгородський район, Закарпатської області, надсилалися судові повістки про виклик в судове засідання. Позивач жодних дій щодо отримання повідомлень суду не вчиняє, не проявляє інтересу до стану провадження за його заявою, за наявною у справі адресою не отримує процесуальні документи суду. Знаходження матеріалів справи в першій інстанції порушує розумні строки розгляду справи. Судом були вжито всіх заходів щодо належного повідомлення особи, яка подала позовну заяву, про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства. Інших засобів звязку позивачем не вказано.

Окрім того, адвокат ОСОБА_5, який здійснює представництво інтересів ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, згідно розписки про отримання повістки до суду у судове засідання на 9 год. 00 хв. 12.09.2018 року не зявився, та не цікавиться рухом позовної заяви.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_8 проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 р. № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Слід також зазначити, що від позивача заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. При цьому, такої заяви не надходило і від його представника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та представник позивача не виявляє жодної зацікавленості провадженням у її справі, недобросовісно користуються належними їм процесуальними правами та не виконують процесуальні обовязки. Зокрема вказане проявляється, і в тому, що позивач не зявляється на поштове відділення для отримання рекомендованих листів, при цьому не повідомив суд про зміну місця проживання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія ОСОБА_7 проти Іспанії» заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Позивач, не отримує рекомендовані судові повідомлення та не цікавиться рухом позовної заяви, що свідчить про втрату позивачем інтересу до даної справи. Позивач станом не звернувся до суду з повідомленням адреси, на яку суд може відправляти судову кореспонденцію. Інших засобів звязку позивачем не вказано.

За наведених вище обставин суд вважає, що наявні підстави для залишення позову без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд розяснює позивачу, що відповідно ч.2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі наведеного, беручи до уваги підстави для залишення позову без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача, встановлені норми ЦПК України, який не повязує причини повторної неявки з їх поважністю, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 13, 44, 130, 131, 210, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №KF33744 від 20 липня 2005 року та додаткових угод до нього, а також договору про забезпечення зобовязання недійсними - залишити без розгляду.

Роз'яснити позивачу право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8