Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 447/1236/18

провадження № 61-17455св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у складі судді Карбовніка І. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 10 серпня 2011 року він працював оператором механізованих та автоматизованих складів у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх». На цій посаді він працював сім років (до моменту звільнення), службові обов`язки, передбачені трудовим договором, виконував сумлінно. За цей строк, до 12 березня 2018 року, зі сторони відповідача не було жодних зауважень відносно виконання ним трудових обов`язків чи порушення трудової дисципліни. В нетверезому стані на робочому місці він ніколи не перебував.

12 березня 2018 року на думку ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» він з`явився на роботі в нетверезому стані.

23 березня 2018 року Первинний профспілковий комітет ТОВ «Леоні Ваерінг Системе УА Гмбх», членом якого він є, розглянувши подання від 15 березня 2018 року № 68 про надання згоди на розірвання із ним трудового договору, дійшов висновку про те, що жодних підстав для його звільнення згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України не існує, а зі сторони керівника складу ОСОБА_2 є упереджене ставлення до працівників у зв`язку з їхньою профспілковою приналежністю, та прийняв рішення про відмову в наданні згоди на його звільнення, що підтверджується копією відповідного заперечення (додатку до протоколу засідання) № 8 від 26 березня 2018 року.

Проте 17 квітня 2018 року його було звільнено з посади відповідно до наказу від 17 квітня 2018 року № 262/ос, з формулюванням «за появу на роботі у нетверезому стані, згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України». Підставою звільнення, згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України, на думку ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх», зазначеною у відповідному наказі від 17 квітня 2018 року № 262/ос, є нібито його поява на робочому місці у нетверезому стані, яка зафіксована в акті медичною огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння від 12 березня 2018 року № 6 та у висновку Стрийської центральної районної лікарні щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 12 березня 2018 року № 30, однак це не відповідає дійсним обставинам справи.

12 березня 2018 року він мав працювати у другу зміну, а безпосередньо перед виїздом на роботу у нього суттєво погіршився стан здоров`я, а саме: піднявся кров`яний тиск, оскільки він страждає артеріальною гіпертензією, що підтверджується копією виписки № 2063 із його медичної карти. З метою полегшення стану, він прийняв рекомендовані лікуючим лікарем 40 крапель корвалолу і 40 крапель барбовалу. По прибутті на роботу, відповідно до посадових інструкції, він відвідав медичний пункт на підприємстві, щоб пройти освідчення на алкоголь, а також поскаржився на стан здоров`я, оскільки після вжиття ліків його стан не покращився, а згодом у Стрийській районній лікарні в нього було виявлено один з діагнозів артеріальної гіпертензії - «гіпертонічний криз».

Медична сестра, яка надавала йому допомогу в медичному пункті підприємства, з огляду на те, що стан його самопочуття лише погіршувався, прийняла правильне рішення викликати швидку медичну допомогу для його наступної госпіталізації. Таким чином, факт зазначеного різкого погіршення його стану здоров`я та поганого самопочуття є незаперечним, і на думку працівника медичного пункту підприємства, таким що вимагав негайного реагування та надання невідкладної медичної допомоги, внаслідок чого він не міг приступити до роботи та належним чином її виконувати і не пов`язаний з вживанням алкогольних напоїв.

Крім цього, представники ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх», які супроводжували його до медичного закладу, наполягли на проведенні в Стрийській центральній районній лікарні медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, шляхом застосування алкотестера, однак жодних біологічних матеріалів у нього не відбиралося.

Таким чином, незважаючи на надану медичну допомогу, його було госпіталізовано у Стрийську центральну районну лікарню, де він і перебував на стаціонарному лікуванні починаючи з 12 березня 2018 року по 23 березня 2018 року. Відповідно до виписки № 2063 виставлено діагноз: гіпертонічна хвороба II ст., гіпертонічний криз. Після виписки, він продовжив лікування та перебував на лікуванні по 16 квітня 2018 року включно. Отже вищевказаними діями ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» порушено його законні права та інтереси у сфері трудових відносин.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення з роботи він був позбавлений засобів до існування, що завдало йому моральних та психічних страждань, погіршився його емоційний та психологічний стан, він був позбавлений роботи та матеріального забезпечення чим порушені його нормальні життєві зв`язки. Він змушений не тільки захищати своє право в суді, але і відшукувати можливості свого матеріального забезпечення, що завдало йому моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач просив скасувати наказ ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» від 17 квітня 2018 року № 262/ос в частині його звільнення з роботи, згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України, поновити його на роботі в ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» на посаді оператора механізованих та автоматизованих складів, стягнути з ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 517,50 грн, моральну шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог статей 147-149, пункту 7 статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, повністю погодився з його висновками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована доводами, аналогічними тим, що були наведені у апеляційній скарзі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У листопаді 2019 року ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» засобом поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» з 11 серпня 2011 року по 17 квітня 2018 року на посаді оператора механізованих та автоматизованих складів.

12 березня 2018 року ОСОБА_1 прийшов на роботу та згідно з інструкцією фельдшером ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» ОСОБА_3 було проведено медичний огляд для встановлення чи спростування стану алкогольного сп`яніння працівника ОСОБА_1 . Внаслідок проведеного медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом № 6 медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння від 12 березня 2018 року.

ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що «під час проведення алкотесту був показник 0,3 проміле, так як він вживав зранку ліки від тиску на спиртовій основі». Після цього позивача було відсторонено від роботи у зв`язку із появою на роботі в нетверезому стані, що підтверджується актом № 6 про відсторонення від роботи від 12 березня 2018 року.

З метою підтвердження стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та у зв`язку зі скаргами на погане самопочуття (головний біль, запаморочення, підвищений тиск та ін.), позивача було направлено до Стрийської центральної районної лікарні.

Висновком лікаря Стрийської центральної районної лікарні № 30 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 березня 2018 року повторно встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із цим, 15 березня 2018 року ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» звернулося до Первинної профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» із поданням про надання згоди на звільнення оператора механізованих та автоматизованих складів ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України.

26 березня 2018 року Первинна профспілкова організація ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» повідомила ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА Гмбх» про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із тим, що профспілковий комітет критично ставиться до показів приладу алкотестера так як він не сертифікований та не має жодних даних про проходження повірки; показник 0,3 проміле є допустимою нормою в межах похибки; медсестрою ОСОБА_3 в акті від 12 березня 2018 року № 6 вказано на відсутність ознак сп`яніння; висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння від 12 березня 2018 року № 30 є недійсним, оскільки огляд проведено із порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З наведеної у цій нормі підстави можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (частина перша статті 148 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Частиною третьою статті 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже, розглядаючи трудовий спір, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Оскільки зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (статті 8 Конституції України, статті 3 ЦК України, статей 1, 213 ЦПК України 2004 року) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушення його законних прав.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справах № 6-703цс15 та 6-119цс15).

Установлено, що факт знаходження ОСОБА_1 на роботі 12 березня 2018 року в стані алкогольного сп`яніння підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема відповідними актами, висновком лікаря Стрийської центральної районної лікарні № 30 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 березня 2018 року, поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції, які були учасниками події. Покази свідків узгоджуються між собою та з іншими доказами, не викликають сумніву.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивача звільнено у порядок та спосіб передбачений трудовим законодавством, зокрема за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, в апеляційному порядку не оскаржувалось та не переглядалось, а отже суд касаційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядає.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленими у справі судовими рішеннями. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Посилання заявника на невідповідність фактичним обставинам справи висновків про його алкогольне сп`яніння, викладених в акті від 12 березня 2018 року та висновку лікаря є необґрунтованими, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Інші наведені у касаційній скарзі аргументи аналогічні наведеним в апеляційній скарзі та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та обґрунтовано спростував, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), рішення від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, параграф 32).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов