Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/851/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.08.2019смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Кривенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Маташнюк О.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Вовчанської Г.С..

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання нерухомого майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання нерухомого майна особистою власністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що 1998 році він припинив спільне проживання з відповідачем ОСОБА_3 , не вів спільне господарство. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 13.08.1999 року їх шлюб було розірвано, актовий запис про розірвання шлюбу було складено 15 травня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.08.2015 року. 02 червня 2001 року позивач уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, придбавши квартиру АДРЕСА_1 за власні кошти. Ввесь час, з моменту придбання квартири, він вважав, що квартира є його особистою власністю, оскільки була придбана після розірвання шлюбу у суді, але коли вирішив розпорядитися вказаною квартирою, то з`ясувалося, що вона вважається спільною сумісною власністю подружжя і позивачеві необхідна згода на розпорядження нерухомим майном від колишньої дружини. Відповідач по справі не має жодного стосунку до цієї квартири, тому він змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання нерухомого майна особистою власністю підлягає задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що з 1998 року позивач та відповідач почали проживати окремо, фактично не підтримували сімейні відносини, не вели спільне домогосподарство, не мали спільного побуту.13 серпня 1999 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області шлюб було розірвано.Актовий запис про розірвання шлюбу було складено 15 травня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.08.2015 року.

02 червня 2001 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, придбавши квартиру АДРЕСА_1 , жилою

площею 24,3 кв.м., загальною площею 29,9 кв.м., що підтверджується договором №0621 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.06.2001р., посвідченим Вознесенскьою філією Південної товарної біржи. Вказану квартиру він купив за власні кошти.

Встановлено, що квартиру позивач придбав саме у час коли не проживав спільно з відповідачем, тобто у період фактичного припинення шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Положеннями частини 2 ст. 28 КПШС передбачено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Ст. 128 ЦК України (в ред. 1963 p.), яка була чинною на момент придбання квартири передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06.07.2017 року Договір № 0621 від 02.06.2001 року, який укладався на Піденній товарній біржі було визнано дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтуваного сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності ії визнання.

Враховуючи те, що відповідач не заперечує, той факт що позивач придбав спірну квартиру, в той час як між ними шлюбні відносини фактично були припинені, суд вважає позов позивача про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання нерухомого майна особистою власністю обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання нерухомого майна особистою власністю, - задовольнити.

Встановити факт, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період роздільного проживання подружжя за особисті кошти ОСОБА_1 .

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , придбаною в період роздільного проживання подружжя за особисті кошти ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи у відсутності осіб - з моменту отримання його копії.

Суддя : О. В. Кривенко