Справа № 539/4214/19
Провадження № 2/539/1547/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценко В.М.,

за участю секретаря Шрейтер С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Акціонерний комерційний банк «Укрсиббанк» про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ», АКБ «Укрсиббанк» про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

У заяві вказала, що з 26 квітня 1985 року по 07 квітня 2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Під час спільного проживання у шлюбі було придбано будівлі діагностичного центру автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровано на відповідача 20 травня 2004 року.

В даний час вона має намір юридично оформити право власності на належну їй частку у нежитловій будівлі Діагностичного центру автомобілів, що зареєстровано на відповідача, однак, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Позивач прохає визнати за нею право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину нежитлової будівлі Діагностичного центру автомобілів, загальною площею 305,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, прохає задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов визнав, щодо задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи ТОВ «КЕЙТ-КОЛЕКТ», будучи повідомленим про дату, час та місце слухання справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових пояснень щодо позовних вимог не надав.

Представник третьої особи АКБ «Укрсиббанк» будучи повідомленим про дату, час та місце слухання справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових пояснень щодо позовних вимог не надав.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Встановлено, що з 26 квітня 1985 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07 квітня 2009 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

14 травня 2004 року Виконавчим комітетом Лубенської міської ради видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №261191 (а.с.10) на ім`я ОСОБА_2 про право власності на об`єкт в цілому, який складається з діагностичного центру автомобілів, загальною площею 305,5 кв.м. та розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 5909733, дата внесення запису 20.05.2004 року), яке виникло на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності від 14.05.2004 року (а.с.11-12).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Враховуючи викладене, оскільки нежитлова будівля Діагностичного центру автомобілів була придбана під час перебування сторонами у шлюбі, вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України).

Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що шлюбний договір між ними не укладався і будь якої домовленості щодо визначення часток спільного майна подружжя не було, тому нежитлова будівля Діагностичного центру автомобілів, загальною площею 305,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як спільне майно подружжя, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну, тобто по 1/2 частині кожному.

Крім цього, з матеріалів справи (а.с.11-12) вбачається, що спірний об`єкт нерухомості - нежитлова будівля Діагностичного центру автомобілів перебуває в іпотеці, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей про державну реєстрацію іпотек, перебуває в іпотеці, яка зареєстрована 14.12.2012 року приватним нотаріусом Саєнко Е.В., на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 2459-2460, від 11.06.2012 року, іпотекодержатель ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», реєстраційний номер обтяження 4207232.

Також на спірне нерухоме майно накладено заборону 12.12.2006 року приватним нотаріусом Ставицькою Л.Г., згідно повідомлення ВКБ «Укрсиббанк», додаткові дані: іпотека за №4699, реєстраційний номер обтяження 4207100.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як зазначив ВС у Постанові від 08 липня 2019 року по справі № 522/17048/15-ц, Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Із урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що перебування спірного об`єкта нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відтак, після визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірної нежитлової будівлі іпотека не припиниться, позивач набуде статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Вказане свідчить про те, що права іпотекодержателя не буде порушено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оплату судових витрат взяла на себе позивач і не прохає стягувати з відповідача.

Керуючись ст. ст. . 60-61, 69-71 СК України, ст.ст. 4-13, 141, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», Акціонерний комерційний банк «Укрсиббанк» про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину нежитлової будівлі Діагностичного центру автомобілів, загальною площею 305,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину нежитлової будівлі Діагностичного центру автомобілів, загальною площею 305,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко