Справа № 640/2725/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючої судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кострової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хома Оксана Вікторівна про визнання правочину недійсним, -
В обґрунтування поданого позову зазначає, що 04.02.2016р. між ним та відповідачем укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким він передав відповідачу в позику в сумі 268350 грн., а відповідач зобов`язалась повертати їх частинами. Він виконав вимоги договору, надав кошти, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, позику не повертає, внаслідок чого він просить стягнути заборгованість у судовому порядку, а також стягнути інфляційні втрати та 3% річних.
Відповідач - ОСОБА_2 , позовні вимоги не визнала, подавши зустрічний позов, який прийнятий судом до розгляду разом із первісними позовом.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати недійним договір позики на підставі ст. 231 ЦК України, оскільки він укладений під психічним тиском зі сторони ОСОБА_1 та коштів, які зазначені у договорі, вона не отримувала.
Так, в обгрунтування своїх вимог зазначала, що вона працювала на ТОВ фірма «Хазар» ЛТД, де директором є ОСОБА_1 Актом від 05 лютого 2016 року ТОВ фірма «Хазар» ЛТД «Про результати проведення ревізії фінансово-господарської діяльності складу оптової торгівлі, за період часу з 01 січня 2015 року по 05 лютого 2016 року» було встановлено розкрадань майна ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок.
ОСОБА_1 вважав причетними до розкрадання, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Недостачу поділив на чотирьох, в тому числі на ОСОБА_1 , оскільки він не догледів розкрадання та примусив їх, під загрозою звернення до поліції чи до прокуратури, підписати договір позики.
ОСОБА_1 проти зустрічного позову заперечував, подавши відзив. У відзиві зазначив, що твердження ОСОБА_2 не відповідають дійсності та направленні на уникнення цивільної відповідальності та повернення коштів. Також подав заяву про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання договору недісними.
3-я особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хома О.В., у судове засідання не з`явилась, до суду надала письмові пояснення, відповідно до яких підтвердила факт посвідчення нею оспорюваного договору позики. Також зазначила, що наслідки укладання договору нею були роз`яснені кожній стороні окремо. Підписання договору позики від 04.02.2016р. відбулося в її присутності за добровільним волевиявленням ОСОБА_5 .
Суд заслухавши пояснення представників сторін, ОСОБА_5 , показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, в задавлені зустрічного необхідно відмовити з наступних підстав.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
04.02.2016р. між сторонами був укладений у письмовій формі договір позики, який посвідчений приватним приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хома О.В. За умовами договору позики ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 268350 грн., а ОСОБА_2 приймає у власність та зобов`язується повернути таку ж суму коштів безпроцентово у строк до 31.12.2016р. включно.
За п.2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані ОСОБА_1 та одержані ОСОБА_2 до підписання цього договору.
ОСОБА_1 зобов`язується після повного виконання ОСОБА_2 зобов`язання за цим договором передати свій примірник ОСОБА_2 з відміткою про одержання грошей, а у разі не можливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 545 ЦК України п.17 договору.
Під час судового розгляду представником позивача суду для огляду наданий в оригіналі договір позики від 04.02.2016р.
Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.
Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України.
Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).
Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.
ОСОБА_2 посилається на укладання договору позики під впливом психічного тиску зі сторони ОСОБА_1 , який полягає у його погрозах на звернення його до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_2 злочину розкрадання товарно-матеріальних цінностей на підприємстві, де директором є ОСОБА_1
Так ОСОБА_2 зазначає, що працювала у ТОВ фірма «Хазар ЛТД» де директором є ОСОБА_1 На фірмі виявлена недостача внаслідок чого ОСОБА_1 звинуватив у недостачі її, її чоловіка - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Поділив вказану суму на чотирьох (включаючи ОСОБА_1 ) та примусив усіх підписати договори позики, а інакше звернеться до правоохоронних органів .
До суду наданий вирок Київського районного суду м.Харкова від 30.08.2018р., який набрав законної сили. За вироком ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення за ч.2, ч.3 ст. 185 КК України, однак вона виправдана за відсутності в її діях складу злочинів. В задоволені цивільного позову ТОВ фірма «Хазар ЛТД» про стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди відмовлено.
Так, згідно вироку суду ОСОБА_2 звинувачувалась у скоєні в період з 02.03.2015р. по 24.12.2015р. крадіжки товарно-матеріальних цінностей ТОВ фірми «Хазар ЛТД», за попередньою змовою групою осіб, на загальну суму 1120399,46 грн.
Про вчинення злочину представник ТОВ фірми «Хазар ЛТД» звернувся до прокуратури 18.03.2016р., а виявлена недостача товару на фірмі, згідно акту ревізії - 05.02.2016р. Ревізією здійснено висновок, що недостача сталася із вини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Також до суду надані копії договорів позики, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_1 грошові кошти у позику та є поручителями між собою.
Вказане на думку позивача підтверджує укладання нею договору під психічним тиском.
Разом з тим, оспорюваний договір укладений 04.02.2016р., тобто після виявленої за актом недостачі та після звернення ТОВ фірми «Хазар ЛТД» до прокуратури про вчинений злочин.
Крім того, згідно вироку , ОСОБА_5 звинувачували у крадіжці товару на суму 1120399,46 грн., тоді як за оспорюваним договором сума позики складає 268350 грн.
Навіть при поділі вартості недостачі товару в сумі 1120399,46 грн. на чотирьох (як зазначає позивач ), вона не збігається із сумою позики.
Покази допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судом оцінюються критично, оскільки за поданими документами, вони також укладали договори позики із ОСОБА_1 . Більш того, свідчення свідків були суперечливі - ОСОБА_3 казав, що їх викликали у трьох до ОСОБА_1 , і в кабінеті погрожували. ОСОБА_4 повідомляв, що до кабінету ОСОБА_1 викликалися по одному і що погрожували ОСОБА_5 знає з її слів, до нотаріуса ходили окремо. Крім того, ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_5 та під час допиту повідомив, що у нього неприязні відносини з ОСОБА_1
Оспорюваний договір укладений у лютому 2016р. ОСОБА_2 до правоохоронних органів про вчинення на неї психічного тиску не зверталась. До звернення ОСОБА_1 у суд із позовом про стягнення боргу за договором позики, його не оспорювала.
За поясненнями не зацікавленого у результатах розгляду справи нотаріуса ОСОБА_7 , ОСОБА_2 підписала договір позики добровільно, при роз`ясненні їй нотаріусом наслідків укладання договору.
Тобто, суперечливі покази свідків, які зацікавлені у результатах розгляду справи, не підтверджені іншими доказами, не є достатніми доказами, в розуміння ст. 89 ЦПК України, для визнання договору позики недійсним.
Крім того, суд зазначає, що погроза звернення до правоохоронних органів про вчинення злочину, не є тією обставиною, яка порушує права особи, яка такий злочин не вчиняла.
Оскільки ОСОБА_2 не довела, що грошові кошти в сумі 268350 грн. не були їй надані, а договір позики було укладено внаслідок застосування психічного впливу, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору позики, підстави для застосування строку позовної давності- відсутні.
Наявність у позивача оригіналу договору позики від 04.02.2016р., свідчить, що ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 пози ку в сумі 268350 грн., внаслідок чого вона підлягає стягненню..
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи наявність заборгованості за договором від 04.02.2016р., ОСОБА_1 має право на стягнення 3% відсотків річних та інфляційних втрат, за період прострочення сплати суми позики.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 81, 82, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2019р.

Суддя Н.М. Бородіна