Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/7681/19

провадження № 61-16708св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Висоцької В. С.,
суддів:Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Крайчинський Сергій Станіславович,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Сетам»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в складі судді Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С. С.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 зазначила, що на виконанні приватного виконавця Крайчинського С. С. перебуває виконавче провадження № 57071482 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2010 року, ухваленого у справі № 2-587/10 про стягнення з неї на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 138 931,32 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 жовтня 2009 року еквівалентно 1 656 944,24 грн.

У процесі вчинення виконавчих дій приватним виконавцем описано належну їй квартиру АДРЕСА_1 , проведено її оцінку, та розміщено заявку на її реалізацію.

23 квітня 2019 року опубліковано оголошення про проведення електронних торгів, лот № 345982. Вважає дії виконавця незаконними, оскільки діє мораторій на звернення стягнення на майно, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії виконавця щодо реалізації на електронних торгах квартири АДРЕСА_1 у межах виконавчого провадження № 57071482.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що в квартирі боржник не проживає, та здає її в оренду, доказів на спростування вказаних обставин скаржник не надала, а тому є всі підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з указаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 26 липня 2019 року подав апеляційну скаргу, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного частиною першою статті 354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання належних доказів пропуску строку на оскарження ухвали суду першої інстанції, сплати судового збору та надання оригіналу ордеру на представництво інтересів заявника в апеляційному суді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року, відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що зазначені заявником підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження, оскільки не містять конкретизації та не підтверджуються належними доказами. ОСОБА_1 отримала копію повного тексту оскаржуваної ухвали 10 липня 2019 року, а з апеляційною скаргою до суду звернулася 26 липня 2019 року, тобто пропустила один день строку на апеляційне оскарження, не надавши при цьому доказів поважності пропуску такого процесуального строку. При цьому в самій заяві про усунення недоліків представником заявника не вказано жодної причини щодо поважності пропуску вказаного строку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без дотримання фундаментального принципу недопущення надмірного формалізму, що має наслідком позбавлення ОСОБА_1 гарантованого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи.

При цьому звертає увагу на те, що 15 липня 2019 року, тобто у передбачений законом процесуальний строку, ОСОБА_1 вперше було подано апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте апеляційний суд ухвалою повернув скаргу з огляду на положення підпункту 15.5 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та роз`яснив право на звернення з апеляційною скаргою через суд першої інстанції, з подачею заяви про поновлення процесуального строку.

У жовтні 2019 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського С. С.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року ОСОБА_1 отримала 10 липня 2019 року, що підтверджується власноруч написаною нею розпискою.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 17 липня 2019 року до Київського апеляційного суду подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року повернуто скаржнику без розгляду з підстав порушення останнім порядку подачі апеляційної скарги.

При цьому роз`яснено, що повернення апеляційної скарги без розгляду не перешкоджає особі повторно звернутися з апеляційною скаргою до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, з подачею заяви про поновлення процесуального строку.

26 липня 2019 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного частиною першою статті 354 ЦПК України, представник ОСОБА_8 - ОСОБА_2 подав до апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року, в якій, зокрема, просив поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, посилаючись на те, що заявник вчасно звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду, проте остання ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2019 року повернута без розгляду, що, на думку заявника, є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для його поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання належних доказів пропуску строку на оскарження ухвали суду першої інстанції, сплати судового збору та надання оригіналу ордеру на представництво інтересів заявника в апеляційному суді.

15 серпня 2019 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали, подав до апеляційного суду оригінал ордера на представництво інтересів заявника в апеляційному суді, оригінал квитанції про сплату судового збору та заяву, в якій просив поновити заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року, посилаючись на те, що строк на один день пропущений із поважних причин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року, відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що зазначені представником заявника підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження, оскільки не містять конкретизації та не підтверджуються належними доказами з огляду на те, що заявник отримала копію повного тексту оскаржуваної ухвали 10 липня 2019 року, а з апеляційною скаргою до суду звернулася 26 липня 2019 року, тобто пропустила один день строку на апеляційне оскарження, не надавши доказів поважності такого пропуску процесуального строку. При цьому в самій заяві про усунення недоліків представником заявника не вказано жодної причини поважності пропуску вказаного строку.

Нормативно-правове обґрунтування

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Гарантією права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застсоування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5. пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, яке б гарантувало особі право на безпосереднє звернення з апеляційною скаргою до апеляційного суду в передбаченому статтею 355 ЦПК України порядку, оскільки держава не може обмежувати право особи без певної мети.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-12112 сво18).

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти є чи обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За обставинами цієї справи вперше апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 17 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції і ця скарга ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2019 року повернута заявнику без розгляду, з підстав порушення порядку подачі апеляційної скарги та роз`яснено, що повернення апеляційної скарги без розгляду не перешкоджає особі повторно звернутися з апеляційною скаргою до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, з подачею заяви про поновлення процесуального строку.

За таких обставин дії заявника щодо своєчасного подання вперше апеляційної скарги та причини її повернення судом повинні бути враховані при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження при поданні вдруге апеляційної скарги у порядку, зазначеному в ухвалі апеляційного суду - через суд першої інстанції.

26 липня 2019 року заявник подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції, зазначивши в ній про вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження, просив визнати їх поважними та поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , апеляційний суд у своїй ухвалі від 08 серпня 2019 року не надав оцінки наведеним заявником причинам пропуску строку на апеляційне оскарження.

Оскаржуваною ухвалою від 20 серпня 2019 року апеляційний суд відмовив у відкритті провадження, визнавши неповажними причини, зазначені заявником для поновлення строку.

З огляду на викладене, висновок апеляційного суду у цій справі про відмову у відкритті апеляційного провадження не можна вважати обґрунтованим і таким, що відповідає верховенству права, а саме гарантованому у Конституції України праву на доступ до апеляційного суду.

Мотиви, з яких апеляційний суд відмовив у поновленні строку, враховуючи обставини конкретної справи, нівелюють саму суть такого права, оскільки заявник демонстрував готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи і не допускав свідомих маніпуляцій та ухилень від своєчасного оскарження судового рішення.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у зазначеній цивільній справі є помилковим,то відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню, а справа - передачі до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року скасувати та справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська