ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м. Чернівці Справа № 726/1540/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернівецька міська рада,

третя особа: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Байцар Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2019 року провадження у вказаній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що предметом спору, який розглядається, є фактично поділ земельної ділянки (визначення межі користування та володіння) між двома власниками двох житлових будинків, що знаходяться на спірній земельній ділянці та мають різні поштові адреси.

Зазначає, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній двох будинків, зміст якого розкривається, зокрема, у ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Отже, відповідно до зазначених правових норм власники будинковолодіння

Провадження №22-ц/822/1215/19 Категорія 48

мають право на приватизацію земельної ділянки, в тому числі шляхом безоплатної передачі їм такої із земель державної або комунальної власності, де розташована вказана споруда. Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

На підставі наведеного ОСОБА_1 наголошує, що вказаний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що спір не стосується цивільного права, а є публічно-правовим із аналізу змісту ст.4 КАС України, оскільки виник між фізичною особою та Чернівецькою міською радою з приводу скасування її рішення №1483 від 29.10.2018 року та зобов`язання вчинити дії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 30.04.2009 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ.А за адресою АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині на житловий будинок літ.З за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Згідно договору дарування від 02.03.2018 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною належних до нього надвірних споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

27.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ЦНАП Чернівецької міської ради про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,0864 га, кадастровий номер::44:002:1051, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17).

З витягу із рішення Чернівецької міської ради №1483 від 29.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0864 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд до вирішення конфліктної ситуації з сусідами (а.с.15).

Як вбачається з листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин №М-4035/004/01 від 18.07.2019 року ОСОБА_1 проінформовано, що вона має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права згідно приписів ст.ст.15, 16 ЦК України (а.с.16).

Із заперечень ОСОБА_2 вбачається, що остання відмовилася погоджувати межі земельної ділянки ОСОБА_4 , оскільки запропонована межа проходить по стінах житлового будинку, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що, в свою чергу, є порушенням ДБН та підтверджується висновком судового експерта (а.с.71-73).

Крім того, з листа №713 від 26.03.2009 року Чернівецького КОБТІ вбачається, що житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були самовільно побудовані на земельній ділянці наданій в тимчасове користування, а згодом закріпленої у користування на підставі рішення Чернівецької міської ради №472/15 §-71 від 06.08.1955 року (а.с.99-100).

За змістом положень ст.122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 7 ст.118 ЗК України розгляд клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється у місячний строк і дається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивована відмова у його наданні.

Як установлено ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, процес набуття земельної ділянки шляхом приватизації включає в себе не тільки рішення щодо її передачі, що є підставою переходу права власності, а й рішення про надання дозволу на розробку та затвердження технічної документації із землеустрою.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.4, п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, яка розглядається, позивачка оскаржує рішення Чернівецької міської ради про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0864 га), за адресою АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловим будинком, який перебуває у власності ОСОБА_1 Вказана земельна ділянка є частиною земельної ділянки площею 1175 кв.м, на якій також знаходиться житловий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_2 .

За позицією позивачки, оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушені її права та інтереси як власниці будинковолодіння, розташованого на спірній земельній ділянці, оскільки, на її думку, вона має право на отримання її у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка не є вільною, оскільки знаходиться під житловими будинками, що перебувають у власності позивачки та третьої особи, і вони мають намір поділити між собою право користування та відповідно право володіння цією земельною ділянкою.

Тобто, предметом цього спору є визначення межі користування та володіння земельною ділянкою між двома власниками житлових будинків, що знаходиться на ній.

За правилами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.10 ч.1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 ЦК України).

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення органу місцевого самоврядування, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивачки щодо набуття права власності на частину спірної земельної ділянки, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

З огляду на наведене наявний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, невірно застосував положення п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та правову позицію суду касаційної інстанції, на яку послався, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відтак, згідно п.1, 3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.1, 3, 4 ч.1 ст.379, ст.382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/