КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 759/2689/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року, постановлену у складі судді Бабич Н.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вказувала, що судом не взято до уваги те, що позов було пред`явлено за останнім відомим місцем проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суд можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, при цьому посилалась на загальні правила територіальної підсудності, визначені ст. 27 ЦПК України та зазначила місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського району м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 березня 2019 року на 09-30 год.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року справупередано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, а відповідач зареєстрованим по м. Києву не значиться, тому суд вважав за необхідне направити справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем проживання позивача, посилаючись при цьому нач. 1 ст. 28 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, передбачено правило загальної територіальної підсудності, згідно з якою, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача (альтернативної підсудності).

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частиною 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Таким чином, зазначена норма передбачає право позивача звернутися до суду за зареєстрованим місцем проживання позивача або за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Частиною 6 ст. 187 ЦПК України встановлено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції на виконання вимог ст. 187 ЦПК України з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим не значиться.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 10 ст. 187 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що при пред`явленні позову до Святошинського районного суду м. Києва, позивач зазначила останнє відоме місце проживання відповідача - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Святошинського району м. Києва.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування відповідача.

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав щодо передачі позовної заяви за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, за зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем було додано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, станом на день постановлення ухвали про відкриття провадження у даній справі 13 лютого 2019 року матеріали справи містили дані про зареєстроване місце проживання позивача та інформацію про те, що відповідач зареєстрованим по м. Києву не значиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок зміни у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Висновок суду в оскаржуваній ухвалі про передачу справи за зареєстрованим місцем проживання позивача у Шевченківському районі м. Києва колегія суддів вважає помилковими, оскільки цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язок позивача звертатись до суду з позовом за зареєстрованим місцем проживання позивача, а лише встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності.

Сутність альтернативної підсудності полягає в тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 37 Постанови № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому наявні підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.