Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/15680/17

Номер провадження 22-ц/804/122/19

31 січня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»,

третя особа - начальник комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Ізюмов Геннадій Іванович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року, у складі судді Папаценко П.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2, через свого представника, звернувся до суду із позовом до КП «МВУВКГ» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням уточнуючих позовних вимог просив: визнати накази КП «МВУВКГ» №437 від 15.08.2017 року, №443 від 18.08.2017 року та №200к від 01.11.2017 року про скорочення та припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_2 незаконними; поновити ОСОБА_2 на роботі в КП «МВУВКГ» на посаді заступника начальника управління з економіки та комерції; стягнути з КП «МВУВКГ» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу на дату ухвалення судового рішення у справі, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 906,12 грн., яка станом на 04.10.2018 року за відрахуванням податків та зборів становить 209 313,72 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.01.2016 року на підставі наказу від 20.01.2016 року №13-к ОСОБА_2 було прийнято на роботу до КП «МВУВКГ» на посаду заступника начальника управління із загальних питань. Наказом №51к від 15.03.2016 року ОСОБА_2 переведено на посаду заступника начальника управління з економіки та комерції. Відповідно до наказу відповідача №437 від 15.08.2017 року у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, спрямованого на скорочення витрат виробництва та збитковою діяльністю підприємства з 19.10.2017 року скорочувалось дві штатні одиниці працівників КП «МВУВКГ», а саме - заступник начальника управління з питань економіки та комерції, бригадир слюсарів підприємства. Наказом КП «МВУВКГ» від 18.08.2017 року № 443 «Про внесення змін в наказ № 437 від 15.08.2017 року», погодженим з профспілковою організацією КП «МВУВКГ», дату скорочення було перенесено на 01.11.2017 рік. 01.11.2017 року відповідно до наказу № 200к ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. На переконання позивача вказані накази КП «МВУВКГ» прийнято з порушенням норм трудового законодавства, оскільки КП «МВУВКГ» наразі не ліквідовано, не перепрофільовано, ніяких змін в організації виробництва і праці підприємства протягом терміну роботи ОСОБА_2 не відбувалось. Будь-яких економічних розрахунків та аналітичних викладок, підтверджуючих необхідність скорочення посади, яку займав позивач, не складалось та до наказів, що оскаржуються, не додавалось. Крім того зауважує, що профспілковою організацією КП «МВУВКГ» не надавалось згоди на звільнення ОСОБА_2 Враховуючи відсутність передбачених законом підстав для звільнення, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2017 року по день ухвалення судом рішення у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», третя особа начальник КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Ізюмов Г.І., про визнання незаконними наказів КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» № 437 від 15.08.2017 року, № 443 від 18.08.2017 року, № 200к від 01.11.2017 року про скорочення та припинення трудового договору на підставі пункту 1 статі 40 Кодексу законів про працю України, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішення суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд порушив процесуальні строки розгляду справи, оскільки підготовче провадження було закінчено через 240 днів з дня відкриття провадження по справі, та рішення по справі було прийнято майже через 60 днів з дня початку розгляду справи по суті. Суд не перевірив , чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці. Зазначає, що КП «МВУ ВКГ» не ліквідовано, не реорганізовано, не перепрофільовано, отже, ніяких змін в організації і праці підприємства не відбувалось. За штатним розписом підприємства були наявні дві посади заступника начальника управління, проте, будь-яких економічних та аналогічних викладок, підтверджуючих скорочення саме посади заступника начальника управління з економіки та комерції відповідач не надав. Судом не було надано правової оцінки тому факту, що відповідно до наказу ВУ «Водоканал» № 39 від 23 січня 2018 року, водиться ще одна посада заступника начальника управління з майже аналогічними функціями та іншою назвою.

Звертає увагу, що позивачем серед підстав звернення до суду із позовом про звільнення незаконним,- недотримання відповідачем приписів ст. 49-2 КЗпП України не зазначено і в цій частині позовні вимоги не обґрунтовувались, проте, суд безпідставно звернув увагу на дотримання відповідачем вимог ст. 49-2КЗпП України.

Суд не надав оцінки тому факту, що про заплановану оптимізацію штатної чисельності відповідачем було повідомлено профспілку листом від 07.12.2016 року, проте жодної інформації щодо наступних звільнень, кількість і категорії працівників та строки проведення звільнення в ній не містилось.

Крім того, профспілкова організація КП «Маріупольське ВУВКГ» не надала згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2, оскільки з восьми присутніх членів профкому проголосували : «за» 1 особа, «проти» 1 особа , « утримались» 6 осіб.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Представник КП «МВУ ВКГ» надав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на ст. 64 ГК України, зазначає, що право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників. Сам факт такого скорочення підтверджений рішенням роботодавця про проведення скорочення,( копія наказу), копіями штатного розпису, повідомлення працівника про звільнення за його підписом, письмові пропозиції іншої роботи, та іншими доказами. Зазначає, що роботодавцем належно виконано процедуру звільнення позивача, оскільки з метою дотримання вимог ст.49-4КЗпП України, 07.12.2016 року на адресу профспілкового комітету було направлено лист № 5092 щодо скорочення чисельності штату працівників у 2017 році. Даний лист було розглянуто на засіданні профспілки 27.02.2017 року, про що складено протокол №6.49.

У свою чергу, звільнення позивача, як заступника керівника юридичної особи, не потребує попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на підставі ст. 43-1 КзпП України. Просить в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Третя особа - начальник КП «МВУВКГ» Ізюмов Г.І.,належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, клопотань до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_4, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_5, який просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачем дотримано порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачений ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49 2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу КП «МВУВКГ» № 13к від 20.01.2016 року ОСОБА_2 на підставі його заяви прийнято на роботу з 21.01.2016 року заступником начальника управління по загальним питанням з окладом 12 325 грн. та надбавкою 1235 грн. відповідно до штатного розкладу. Із вказаним наказом, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією, інструкцією з охорони праці, колективним договором та антикорупційною програмою ОСОБА_2 був ознайомлений, що зазначено у наказі про прийняття на роботу. ( а.с.52, том1)

Згідно із витягом з наказу КП «МВУВКГ» від 15.03.2016 року № 51к заступника начальника управління з загальних питань ОСОБА_2 було переведено з 15.03.2016 року за його згодою та на підставі його заяви - заступником начальника управління з економіки та комерції із окладом 12 325 грн. та надбавкою 1850 грн. Із вказаним наказом, посадовою інструкцією та умовами праці ОСОБА_2 був ознайомлений 15.03.2016 року, про що зазначено у наказі про переведення ОСОБА_2 на іншу посаду. ( а.с.53том1)

Згідно штатного розкладу керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців КП «МВУВКГ», затвердженого начальником підприємства 01.07.2017 року (додаток №2 до наказу №348/1 від 30.06.2017 року), передбачено таку штатну одиницю як заступник начальника управління з економіки та комерції у кількості однієї з посадовим окладом 14 550 грн. та надбавкою у розмірі 2 180 грн. (том справи № 1, а.с.65-69)

07.12.2016 року КП «МВУВКГ» листом за № 5092 надав інформацію голові профспілкового комітету КП «МВУВКГ», що підприємство планує проведення оптимізації штату та штатної чисельності робітників підприємства у 2017 році.( а.с. 49 том1 )

Згідно витягу з протоколу № 6.49 від 27 лютого 2017 року, на засіданні профспілкового комітету організаціїї КП «МВУВКГ» слухали інформацію про те, що на засіданні профкому раніше розглядався лист начальника управління № 5092 від 07.12.2016 року про проведення оптимізації штату та штатної чисельності робітників підприємства, та членами профспілки вирішувались питання відповідно до ст. 42 КЗпП України . ( а.с. 38 том 1)

Наказом КП «МВУВКГ» від 15.08.2017 року №437 «Про скорочення чисельності та штату працівників КП «МВУВКГ», у зв'язку із зміною в організації виробництва та праці, спрямоване на скорочення затрат виробництва та збитковою діяльністю підприємства скорочено чисельність та штат працівників у кількості двох одиниць з 19.10.2017 року, зокрема, заступника начальника управління з економіки та комерції із посадовим окладом у розмірі 14 550 грн. (п. 1 наказу) та визначено затвердити новий штатний розпис.(п.2 наказу) ( а.с. 70 том1)

Вказаний наказ узгоджено з профспілковим комітетом КП «МВУВКГ» згідно із протоколом №19.62 від 15.08.2017 року (том справи № 1, а.с. 48)

У зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 наказу від 15.08.2017 року №437 затверджено у новій редакції додаток №2 до штатного розкладу робітників КП «МВУВКГ», згідно якого посада заступника начальника управління з економіки та комерції вилучена. ( а.с. 60 том1)

Наказом КП «МВУВКГ» від 18.08.2017 №443 «Про внесення змін до наказу №437 від 15.08.2017 року» у зв'язку із необхідністю ознайомлення осіб, зазначених у наказі №437 від 15.08.2017 року у строки, передбачені КЗпП України, пункт 1 наказу №437 від 15.08.2017 року викладено у наступній редакції: «скоротити чисельність та штат працівників КП «МВУВКГ» у кількості двох одиниці 01.11.2017 року, зокрема, заступник начальника управління з економіки та комерції з посадовим окладом 14550 грн. у кількості 1 одиниця (п. 1.1 наказу) (том справи № 1, а.с. 71)

Вказаний наказ узгоджено з профспілковим комітетом КП «МВУВКГ» відповідно до протоколу №20.63 від 18.08.2017 року. ( а.с.47 том1)

З урахуванням наданих доказів , суд апеляційної інстанції пересвідчився в тому, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації праці шляхом скорочення чисельністі працівників КП «МВУВКГ» та відповідач надав докази скорочення штату працівників.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності змін в організаційній структурі підприємства стосовно підприємства є необґрунтованими, оскільки будь-якими доказами, як це передбачено ст.ст. 12, 76 ЦПК України, не підтверджено.

Відповідно до положень ст.62, ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис.

Отже, доцільність скорочення штату працівників суд не вправі обговорювати, але має зобов'язання перевірити дотримання процедури звільнення працівника.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем у січні 2018 року була введена ще одна посада заступника начальника управління з майже аналогічними функціями, що свідчить про штучні дії відповідача при його звільненні , не є слушними.

Так, згідно до посадовх інструкцій скороченої посади позивача, а саме- заступника начальника управління з економіки та комерції та нововведеної посади заступника начальника управління з безпеки «КП «МВУВКГ» слідує, що обсяг посадових прав та обов'язків, відповідальність, а також загальна компетенція цих посад є відмінними одна від одної: заступнику начальника управління з економіки та комерції були підпорядковані: відділ економіки та оплати праці, відділ реалізації послуг та збору доходів, відділ інформаційно технічного забезпечення, відділ закупок, ділянка по очищенню та постачання питної води; тоді як посаді заступника начальника управління з безпеки «КП МВУВКГ» підпорядковані юридичний відділ та відділ внутрішнього контроля. Крім того, нову посаду має обіймати особа лише з юридичною освітою та стажем роботи у правоохоронних органах не менш як 5 років.( а.с. 159-162,164-167)

Отже, скорочена посада та нововведена посада заступника не є тотожними, оскільки мають інші спеціальні трудові права та обов'язки. До того, ж позивач за фахом є спеціалістом з економіки та підприємництва та не має юридичної освіти.( а.с. 54 том1)

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

ОСОБА_2 звертає увагу в апеляційній скарзі, що ним серед підстав звернення до суду із позовом про звільнення незаконним,- недотримання відповідачем приписів ст. 49-2 КЗпП України не зазначено і в цій частині позовні вимоги не обґрунтовувались, проте, суд безпідставно звернув увагу на дотримання відповідачем вимог ст. 49-2КЗпП України.

Разом з цим, оскільки процедура звільнення робітника за ч.1. ст. 40 КЗпП України охоплюється і перевіркою вимог, викладеними у ст. ст. 49-2 КЗпП України, враховуючи завдання цивільного судочинства та принцип пропорційності у цивільному судочинстві , судова колегія погоджується з тим, що суд дослідив порядок як попередження позивача не пізніш як за 2 місяці до вивільнення так і процедуру пропонування іншої роботи на тому ж підприємстві.

Представником КП «МВУВКГ» надано суду належні докази того факту, що ОСОБА_2, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, у встановлений законодавством термін - за дві місця до звільнення - був письмово попереджений про таке звільнення та йому, відповідно, в період з дати видання підприємством наказу про майбутнє скорочення посади, яку займав ОСОБА_2, пропонувались вільні посади у КП «МВУВКГ», що позивач не заперечував та підтвердив в апеляційному суді.

В перебігу двомісячного терміну з моменту попередження ОСОБА_2 про майбутнє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, останньому неодноразово письмово пропонувалось переведення на вакантні посади, які у вказаний термін додатково з'являлись на підприємстві та у матеріалах справи містяться наступні попередження про майбутнє звільнення із одночасним пропонуванням вакантних посад:

-від 18.08.2017 року /том справи№2, а.с. 26/;

-від 22.08.2017 року /том справи № 2, а.с. 28/;

-від 28.08.2017 року /том справи № 2, а.с. 29/;

-від 01.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 30/;

-від 06.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 31/;

-від 07.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 32/;

-від 08.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 33/;

-від 11.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 34/;

-від 12.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 35/;

-від 14.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 36/;

-від19.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 37/;

-від 26.09.2017 року/том справи № 2, а.с. 38/;

-від 27.09.2017 року /том справи № 2, а.с. 39/;

-від 09.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 40/;

-від 10.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 41/;

-від 11.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 42/;

-від12.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 43/;

-від 18.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 44/;

-від 20.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 45/;

-від 23.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 46/;

-від 25.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 47/;

-від 26.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 48/;

-від 27.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 49/;

-від 31.10.2017 року /том справи № 2, а.с. 50/;

-від 01.11.2017 року /том справи № 2, а.с. 51/.

Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії , судова колегія погоджується з висновками суду, що звільнення позивача у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підприємстві шляхом скорочення чисельності та штату працівників відбулось з дотриманням усіх вимог трудового законодавства.

Щодо надання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації на звільнення позивача.

З матеріалів справи вбачається, що начальник КП «МВУВКГ» Ізюмов Г.І. надав подання до профспілкового комітету КП «МВУВКГ» щодо надання згоди на звільнення заступника начальника управління з економіки та комерції ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України з вказівкою переліку посад, які були запропоновані ОСОБА_2 та від яких останній відмовився.

Згідно із випискою з протоколу № 26.69 засідання профспілкового комітету профспілкової організації КП «МВУВКГ» від 12.10.2017 року, на якому розглядалось питання щодо надання згоди на звільнення заступника начальника управління з економіки та комерції ОСОБА_2 профспілкова організація не змогла надати попередню згоду, як і рішення про відмову надання попередньої згоди на звільнення та розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України - через відсутність відповідної більшості голосів при голосуванні за вказане питання.

Стат¬тею 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії ді¬яльності» визначено, що профспіл¬ки створюються з метою здійснення представни¬цтва та захисту трудо¬вих, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Відповідно до частини 1 статті 39 даного закону у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Отже, стаття 39 Закону та стаття 43 Кодексу зако¬нів про працю України (КЗпП) нормативно регу¬люють погоджувальні функції профспілок у разі розірвання трудово¬го договору з ініціативи роботодавця щодо певного кола працівників.

Водночас законодавцем передбачені випадки, коли розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відбувається без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Так, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадках звільнення працівника, який є керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва , відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників. (ч. 1 ст. 43-1 КЗпП)

Відповідно до частини 3 та 5 статті 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

У свою чергу, керівник може називатися начальником, директором, генеральним директором, ректором, керуючим, головою правління тощо.

Згідно витягу з Реєстру юридичних осіб комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» є юридичною особою. У розділі « відомості про органи управління юридичної особи» « особою, що призначена до органу управління юридичної особи , уповноваженої представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами , або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності» є Ізюмов Г.І., який за посадою є начальником управління комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».

Як встановлено, позивач обіймав посаду заступника керівника КП «МВУВКГ».

За таких обставин, при звільненні ОСОБА_6, як заступника керівника підприємства, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, згода виборного органу первинної профспілкової організації відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП, не є обов'язковою, та доводи апеляційної скарги з цього приводу не є слушними.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судових дебатах позивач послався на новий довід, яким обґрунтовував незаконність свого звільнення, та який ним не заявлялася ні як підставою для поновлення на роботі у позовних вимогах ані у апеляційній інстанції, а саме, що його звільнення відбулось без узгодження заступника голови з питань діяльності виконавчих органів влади, що керує комунальну сферу.

Судова колегія відхиляє такий довід, що наданий поза межами його пред'явлення саме у цій справі, проте, зауважує на наступне.

Керівника підприємства звільняє з роботи сам власник (у цивільно-правовому розумінні) або орган, уповноважений управляти майном (це переважно стосується керівників підприємств та інших юридичних осіб, майно яких є в державній чи комунальній власності).

Звільнення заступників керівників, керівників філій, представництв та інших відокремлених підрозділів підприємства провадиться за аналогією з порядком звільнення керівників, якщо згідно з установчими документами вищезазначені органи приймали рішення про призначення цих осіб.

Як вбачається з витягу наказу КП «МВУВКГ» № 13к від 20.01.2016 року ОСОБА_2 на підставі його заяви прийнято на роботу з 21.01.2016 року заступником начальника управління по загальним питанням. Згідно із витягом з наказу КП «МВУВКГ» від 15.03.2016 року № 51к заступника начальника управління з загальних питань ОСОБА_2 було переведено з 15.03.2016 року за його згодою та на підставі його заяви - заступником начальника управління з економіки та комерції. Дані накази були підписані начальником комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» та з органом, уповноваженим управляти майном підприємства, не узгоджувались. ( а.с.52,53 том1)

Отже, підстав для погодження звільнення заступника начальника в інший спосіб, аніж прийняття на роботу, у роботодавця не було.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних строків розгляду справи, не відноситься до тих порушень, з якими законодавець пов'язує безумовне скасування судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.