Справа № 204/114/19
Провадження № 2-з/204/9/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву позивача ОСОБА_1 Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна.

23 січня 2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що в ході здійснення представницьких повноважень Дніпропетровською місцевою прокуратурою №4 встановлено факт незаконного вибуття з комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_1, розташованої за адресою: вул. Дмитра Кедріна, 47 в м. Дніпро. Відомості за вказаним фактом 15.01.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000122 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. Зясовано, що на балансі обласного житлово-комунального підприємства «Південне» перебував будинок, розташований за адресою м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, 47. Розпорядженням голови обласної ради № 171-р від 10.09.2003, яке затверджено рішення Дніпропетровської обласної ради №232-10/ХХІУ від 23.10.2003, передано цілісний майновий комплекс ОЖКП «Південне», що належить до спільної власності територіальних громад області, у власність територіальної громади м. Дніпропетровська. Відповідно до інформації Дніпровської міської ради № 7/21-1405 від 22.08.2016 встановлено, що будинок № 47 по вул. Дмитра Кедріна був прийнятий з 01.03.2012 від Обласного житлового комунального підприємства «Південне» до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, на підставі рішень Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 №35/7 та від 19.11.2003 №11/13. Таким чином, будинок № 47 по вул. Дмитра Кедріна в м. Дніпро та розташована в ньому квартира № 264 перейшли у власність територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна встановлено, що 18.12.2015 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_4. Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_4 вказано свідоцтво про право власності на житло, видане 05.05.1997 року ВО «Південний машинобудівний завод». В подальшому, 18.12.2015 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 18.12.2015, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Відповідно до п. 2 вказаного договору, дана квартира належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.03.1997 року ВО «Південний машинобудівний завод» згідно з розпорядженням № 1077-97 від 05.03.1997, зареєстрованого КП «ДМБТІ» у реєстраційній книзі 270п за реєстровим № 12. З урахуванням вищевказаного вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 в договір купівлі-продажу внесену одну дату видачі свідоцтва, а в реєстр речових прав на нерухоме майно - іншу. Крім цього, в межах кримінального провадження було допитано ОСОБА_4, який пояснив, що жодного відношення до квартири АДРЕСА_3 він не має. Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 він не знає та ніколи не бачив, жодних договорів купівлі-продажу він не укладав. Отже, вищевказане свідчить, що державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 проведено на підставі подробленого свідоцтва про право власності на житло, яке КП «ДМБТІ» не реєструвалося, внаслідок чого, вищевказана квартира вибула з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради. В подальшому, зазначена квартира за договором купівлі-продажу від 28.01.2016 року, була реалізована ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 174. На даний час власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_2. Зазначений обєкт нерухомості вже неодноразово відчужувався, що вказує на свідоме вчинення певним колом осіб (набувачами) дій, спрямованих на перешкоджання самій можливості повернення майна у власність територіальної громади міста. В умовах вільного користування ОСОБА_2 має достатні можливості для розпорядження спірним обєктом нерухомості, в тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна. У звязку з викладеним заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Дослідивши заяву та долучені до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 149232662 від 12 грудня 2018 року відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 01), яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 174.

Згідно п. 20 Постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідачів на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, приймаючи до уваги той факт, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, з огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам закону, з урахуванням існування обставин, на які зауважує позивач у заяві, суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову відповідно до заяви позивача, а отже заяву позивача про забезпечення позову слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно квартиру № 264, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, буд. 47, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 174.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити для виконання до Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58).

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала може бути предявлена до виконання протягом трьох років.

Суддя Т.О. Дубіжанська