КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача Любивця П.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Любивцем Павлом Васильовичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просила суд: стягнути з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 78 183 грн. 00 коп. відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування збитків внаслідок невиконання рішення суду у вигляді 3 % річних у сумі 3 607 грн. 00 коп., пені в сумі 39 135 грн. 28 коп. та втрат від інфляції в сумі 11 204 грн. 03 коп., а всього - 53 946 грн. 31 коп.; стягнути солідарно з відповідачів на її користь відшкодування сплачених судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1, від 28.05.2016 року за №8044/2016/64/01, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке є спільним майном подружжя, та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 207 020 грн. 82 коп. боргу.

При цьому, вказане рішення набрало законної сили 11.12.2017 року.

Разом з тим, позивач зазначав, що оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року ОСОБА_2 не виконується, він, враховуючи положення ст.ст. 509, 598, 600, 601, 604-609, 612, 625 ЦК України, має право на відшкодування відповідачем пені, інфляційних втрат та суми 3% річних за період з 11.12.2017 року по 11.07.2018 року.

Крім того, оскільки ситуація позбавлення права власності на автомобіль внаслідок його відчуження та подальше невиконання рішення обумовили необхідність тривалого встановлення справедливості й витрачання життєвого часу, що, в свою чергу, призвело до душевних страждань й переживань позивача, останній, посилаючись на Висновок експерта № 1-04/07 від 04.07.2018 року за результатами проведеного психологічного дослідження, просила солідарно стягнути з відповідачів заподіяну їй моральну шкоду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11.02.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 15 травня по 11 липня 2018 року у розмірі 986 грн. 89 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Також, вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.93-99).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 102-103).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.04.2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 114-115).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.05.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.121-122).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2019 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду ( а.с.127-128).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справу на іншу дату.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1, від 28.05.2016 року за №8044/2016/64/01, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1 , від 11.03.2017 року за №8044/2017/365941, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1 , від 11.03.2017 року за №8044/2017/366651, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; витребувано від ОСОБА_5 у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1 ; визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя - автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1 , у розмірі 207 020 грн. 82 коп., що становить Ѕ частину вартості даного автомобіля; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1 937 грн. 47 коп.

При цьому, постановою Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля марки «FORD KUGA», номер кузову НОМЕР_1, від 11.03.2017 року за №8044/2017/365941, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та від 11.03.2017 року за №8044/2017/366651, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також в частині вирішення позовних вимог про витребування майна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року залишено без змін.

Тобто, враховуючи положення ст. 273 ЦПК України, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року набрало законно сили 15.05.2018 року.

Звертаючись з вказаним позовом до суду та обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем вищенаведеного рішення суду, позивач, з посиланням на положення ст.ст.509, 598, 600, 601, 604-609, 612, 625 ЦК України ЦК України, заявляє свої вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь пені, інфляційних втрат та суми 3% річних за період з 28.11.2017 року по 11.07.2018 року.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, оскільки ст. 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц.

Так, як встановлено судом першої інстанції, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачем ОСОБА_2 було виконано рішення суду, матеріали справи не містять.

При цьому, встановивши факт невиконання відповідачем рішення суду, а також те, що вказане рішення набрало законної сили 15.05.2018 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягають до стягнення на користь позивача три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 15.05.2018 року по 11.07.2018 року в розмірі 986 грн., виходячи з наступного розрахунку: 207 020 грн. 82 коп. (сума боргу) х 58 дн. (кількість днів прострочення) х 3 % / 365 дн.).

Крім того, оскільки в період з 15.08.2018 року по 11.07.2018 року суми інфляційних втрат складають у розмірі мінус 1 449 грн. 14 коп. (207 020 грн. 82 коп. х індекс інфляції 0,993 (100,0 х 100,0 х 99,3), колегія cуддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволення його позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, адже положеннями чинного законодавства не передбачено права ані на стягнення пені, ані на відшкодування моральної шкоди у разі невиконання та/або прострочення виконання рішення суду, про що обґрунтовано та мотивовано зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Таким чином, з наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Любивцем Павлом Васильовичем,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська