Головуючий у І інстанції Миколаєць І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/1890/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованістьза кредитним договором № 02-05-И/09 від 14.04.2005 року в розмірі 606 427 грн. 90 коп., яка складається з 15 867,89 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 336 050 грн. 49 коп., - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 241,25 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 47 465 грн. 24 коп.,- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 132,80 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ становить 2 812 грн. 44 коп., - сума строкової заборгованості по відсоткам; 2 191,49 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46 411 грн. 42 коп., - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 4 028 грн. 05 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 169 660,26 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному кредиту та відсоткам.

В обгрунтування позовнихвимог Банк посилався на те, що 14квітня 2005 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 02-05-И/09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 30 000 доларів США, а відповідач прийняв та зобов'язався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 14квітня 2020 року згідно з графіком погашення кредиту, атакожсплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11% річних.

В якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитнимдоговором, між позивачем та ОСОБА_3було укладено договір поруки № 02-05/09 П І від 14 квітня 2005 року.

Крім того, 18 травня 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банкупередано майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Позивач свої обов'язки згідно умов кредитного договору виконав повністю, натомість відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним належним чином не виконував, в результаті чого за договором виникла заборгованість, яку і просив стягнути позивач з відповідачів, як солідарних боржників, на свою користь.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит»" в особі філії «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» регіональне управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит»" в особі філії «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» регіональне управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (МФО 300937) заборгованість по кредитному договору в розмірі 606 427,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит»" в особі філії «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» регіональне управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по 1 827 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с.70).

12 травня 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 10 листопада 2015 року (а.с.86-87), яка ухвалою суду від 12 липня 2016 року була задоволена із скасуванням заочного рішення та призначенням справи до розгляду (а.с.108).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» дебіторську заборгованість за кредитним договором №02-05-И/09 від 14.04.2005 року у розмірі 606 427,90 грн., а також 3 654,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову взадоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що 17.09.2015 року набрав чинності Договір відступлення права вимоги №17/4-В, укладений 11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, в частині відступлення Банком всіх прав вимоги за іпотечними кредитами, в тому числі по іпотечному кредиту, в якому боржником виступає він, ОСОБА_2, а тому з вересня 2015 року Державна іпотечна установа є новим кредитором та Іпотекодержателем за кредитним договором №02-05-И/09 від 14.04.2005 року та договором іпотеки №67637 від 18.05.2005 року. Таким чином, на момент ухвалення оскаржуваного рішення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не мав законного права на пред'явлення будь-якої вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №02-05-И/09 від 14.04.2005 року, в зв'язку із чим підстави для задоволення вимог банку в справі відсутні.

В апеляційному суді представник апелянта апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2005 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 02-05-И/09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 30 000 доларів США, а відповідач прийняв та зобов'язався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 14 квітня 2020 року згідно з графіком погашення кредиту, а також сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11% річних (а.с.25-34).

В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договірпоруки № 02-05/09 П І від 14 квітня 2005 року (а.с.35-37).

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань відповідачем закредитнимдоговором, між сторонами 18 травня 2005 року було укладено іпотечний договір № 67637, згідно умов якого в іпотеку банку було переданоналежну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.38-40). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. 14 квітня 2005 року за реєстровим № 653, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18 квітня 2005 року за № 5867 (а.с.41-42).

Судом також встановлено, що 17.09.2015 рокунабрав чинності договір відступлення права вимоги №17/4-В, укладений 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та Банком в частині відступлення прав вимоги за іпотечними кредитами, в тому числі і по іпотечному кредиту, вякому позичальником виступає відповідач ОСОБА_2, тобто з 17.09.2015 рокуДержавна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем за кредитним договором № 02-05-И/09 від 14.04.2005 року та договором іпотеки № 67637 від 18.05.2005 року (а.с.90).

В зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх обов'язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, за договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 25.06.2015 рокустановив 606 427 грн. 90 коп., яка складається з15 867,89 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 336 050 грн. 49 коп., - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 241,25 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 47 465 грн. 24 коп., - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 132,80 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 812 грн. 44 коп., - сума строкової заборгованості по відсоткам; 2 191,49 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 46 411 грн. 42 коп., - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 4 028 грн. 05 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 169 660,26 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному кредиту та відсоткам (а.с.6-24).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов»зання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх обов'язків, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність в справі підстав для задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність задоволення судом позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у зв'язку з відсутністю у Банку передбаченого законом права вимоги за кредитним договором № 02-05-И/09 від 14.04.2005 року, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об'єктивну оцінку у своєму рішенні.

Так, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов'язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв'язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов'язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов'язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості до набрання законної сили Договором відступлення права вимоги, беручи до уваги факт доведення позивачем належними, допустимими та достатніми доказами своїх вимог, таке звернення позивача до суду є правомірним, а ухвалене судом рішення - законним, оскільки стягнення з відповідачів заборгованості на користь Банку, який під час розгляду справи переуступив право вимоги іншій юридичній особі, відбулося в тому обсязі, який визначений умовами кредитного договору, і не призвело до збільшення кола обов'язків відповідачів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: