КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року місто Київ.

Справа 754/5751/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/907/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року (у складі судді Лісовської О.В., повний текст виготовлено 07 листопада 2018 року),

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з дітьми.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживав із ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року по 2013 рік. Разом з ними також проживали діти ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач вказує на те, що реєструвати шлюб сторони не вважали за необхідне, тому, що вважали себе повноцінною сім'єю, оскільки були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та виховували разом неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Також як одна сім?я вони завжди відвідували родичів, знайомих, проводили разом відпустки, святкували свята.

Протягом п'яти років він, як вітчим, опікувався неповнолітніми дітьми відповідачки, матеріально утримував їх, піклувався, щоб вони добре харчувались, отримували необхідне медичне обслуговування та вели активний спосіб життя. Позивач неодноразово відвідував школу де навчаються діти, відвідував батьківські збори та брав участь у позашкільному житті дітей, цікавився їхніми досягненнями. Однак після припинення сторонами шлюбних відносин відповідач перешкоджає йому бачитись та вільно спілкуватися з дітьми.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:

- встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1 серпня 2008 року по 1 травня 2013 року;

- встановити порядок спілкування ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до наступного графіку: перший та третій тиждень кожного місяця з 20 години п'ятниці до 17 години неділі без присутності матері, кожного року ІНФОРМАЦІЯ_8 з 16 години до 20 години (день народження ОСОБА_3), кожного року ІНФОРМАЦІЯ_9 з 16 години до 20 години (день народження ОСОБА_5), кожного рокуІНФОРМАЦІЯ_10 з 16 години до 20 години (день народження позивача) без присутності відповідача, кожного року у літній період з 1 липня по 15 серпня без присутності матері, всі державні свята - друга половина дня з 14 години до 20 години без присутності матері;

- дозволити позивачу безперешкодно щоденно спілкуватися з дітьми по телефону, через мережу Інтернет, відвідувати навчальний заклад дітей, спілкуватися з вчителями та мати можливість бути присутнім на батьківських зборах; у випадку хвороби дітей, відвідувати їх за місцем проживання або місцезнаходження і мати можливість піклуватись про них.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року роз'єднані позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання способу участі у вихованні і спілкуванні з дітьми - в окремі провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю з 10 грудня 2011 року по грудень 2013 року.

В скарзі, посилався на не вірне застосування норм матеріального права, не повне з'ясування обставин справи, не відповідність висновків суду встановленим обставинам, надання невірної оцінки наданим доказам. Суд не врахував п 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5- рп/99.,відповідно до якого обов 'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

В скарзі зазначено, що факт проживання сторін однією сім'єю можуть підтвердити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. ОСОБА_6 не міг бути залучений як свідок під час розгляду судом першої інстанції через перебування у відрядженні, ОСОБА_7 на той час хворіла, а ОСОБА_8 перебувала за межами м. Києва і приїзд на суд фінансово обтяжливий для неї.

Скарга також містить посилання на безпідставне не прийняття судом в якості доказів записок, складених відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін та стягнути з позивача на користь відповідачки, витрати на правову допомогу в апеляційному суді в сумі 4500 грн. Зазначав, що доводи апеляційної скарги є надуманими, а вимоги позивача повністю безпідставними. На думку відповідача судом першої інстанції зроблено правильні висновки на підставі поданих сторонами доказів, які не підтвердили факт спільного проживання однією сім'єю сторін у період з 2008 року по 2013 рік. У відзиві також вказано, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у осіб батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач та її представник проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі (частина перша статті 25 СК України).

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім'єю, суд вважав встановленими такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що відповідачка є матір'ю трьох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що з відповідачкою проживав однією сім?єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували спільно дітей відповідачки, які його називали батьком.

Проте після припинення таких стосунків, відповідачка позбавляє його права на спілкування з її дітьми, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази не лише спільного проживання а й ведення спільного господарства та наявність у сторін спільного бюджету.

На підтвердження спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 позивач надав письмові докази, а саме: свідоцтва про народження дітей відповідачки, характеристики дітей відповідачки зі школи та акт ЖЕД-316.

Вивчивши зміст, вказаних письмових документів, суд встановив відсутність в них інформації, яка б свідчила про усталені сімейні стосунки між сторонами.

Крім того, судом встановлено, що з 7.07.2007 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який був рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 8 грудня 2011 року розірваний, а тому суд встановив, що вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2008 року до грудня 2011 року суперечать статті 25 СК України, оскільки жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що приблизно з 2009 року вона знає позивача, який був читачем бібліотеки, де вона працювала. Згодом до бібліотеки почали ходити діти відповідачки, спочатку ОСОБА_8, а потім ОСОБА_4. Дівчатка завжди позивача називали батьком, оскільки він про них піклувався, цікавився їх життям, інколи навіть до бібліотеки приносив їжу та годував їх, тому що мати дітьми не цікавилась. Неодноразово діти просили позичити гроші, оскільки у них не було грошей на маршрутку. Матір дітей бачила декілька разів, але постійно з ними був позивач.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що позивач є його рідним братом. Позивач та відповідачка з 2008 року проживали разом у квартирі позивача. Діти відповідачки проживали разом з ними та називали позивача батьком. У 2013 році відповідачка з дітьми переїхала в іншу квартиру. Після того як вони переїхали, діти завжди приходили в гості, оскільки вважали позивача своїм батьком. Свідок також суду пояснив, що з дітьми він особисто майже не спілкувався.

Свідок ОСОБА_3 (дочка ОСОБА_2.) у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 вона знає як сина людини, у якої мама орендувала кімнату. В орендованій кімнаті вони проживали шість місяців. Раніше вони проживали за адресою: АДРЕСА_3. З ОСОБА_1 вони не спілкувались і ніяких подарунків він не робив, їжу також не приносив і до бібліотеки не проходив. Так, дійсно, ОСОБА_1 приходив до них у школу і у вчителів постійно намагався щось про них дізнатися. Однак їх вчителі ніколи не хотіли з ним спілкуватись, оскільки він не їх батько. У зв'язку з неадекватною поведінкою ОСОБА_1 мама зверталася до поліції щодо поведінки останнього. Крім того, свідок також пояснила, що разом з позивачем вони не відпочивали, свята не святкували.

У судовому засіданні ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_2.) пояснила, що ОСОБА_2 є її матір'ю. Також в неї є сестра ОСОБА_8 та брат ОСОБА_12. ОСОБА_1 знає, оскільки коли захворів дідусь вони орендували кімнату в квартирі матері ОСОБА_1 В орендованій кімнаті вони проживали декілька місяців, а потім переїхали. ОСОБА_1 подарунків не робив. Останній неодноразово приходив до школи і намагався підтримувати з ними зв'язок, але для них це стороння людина. Брат взагалі його боїться тому, що позивач його переслідує.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він колишній чоловік ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_1 - це чоловік, з яким в його тоді ще дружини були стосунки. У 2009 році ОСОБА_2 пішла від нього до позивача і вони проживали разом в його квартирі. З ОСОБА_1 він спілкувався стосовно сина ОСОБА_13. Інколи ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 приводили до нього сина. Про відносини позивача та відповідача він дізнався від свого сина. ОСОБА_10 також пояснив, що позивач неодноразово приходив до школи, де навчаються діти, допомагав робити їм уроки та фінансово підтримував дітей. Але все це йому відомо зі слів сина.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її колишньою невісткою. З ОСОБА_1 вона знайома з того моменту, як невістка пішла від її сина до позивача. ОСОБА_15 свідок того, що ОСОБА_1 неодноразово ходив до школи, де навчаються діти, цікавився їхнім життя і допомагав їм. Крім того, позивач має бажання продовжувати допомагати дітям, однак відповідачка заперечує.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_2 його цивільна дружина, разом вони проживають з 2013 року. ОСОБА_13 жалівся йому на ОСОБА_1 тому, що останній його переслідує, у зв'язку з чим ОСОБА_12 боїться ходити до школи. Дівчата також не мають бажання спілкуватись з ОСОБА_1 Про те, що ОСОБА_2 проживала у позивача, він дізнався зі слів ОСОБА_2 у 2013 році.

Свідок ОСОБА_16 показала, що відповідачка є її сестрою. У ОСОБА_1 відповідачка орендувала кімнату, де проживала разом із дітьми. До 2009 року або 2010 року ОСОБА_2 проживала у свого чоловіка - ОСОБА_10 Зі слів сестри їй відомо, що стосунків між позивачем та відповідачем не було. Діти спілкуватись з ОСОБА_1 не хотіли, оскільки він їх переслідує. З 2012 року ОСОБА_2 проживала у квартирі свого батька, а з 2013 року проживає із своїм цивільним чоловіком.

Оцінивши вищенаведені покази свідків та надані позивачем письмові докази, суд першої інстанції не встановив, що між сторонами в період з 2008 до 2013 року мали місце усталені сімейні стосунки, які свідчать про створення сім'ї без реєстрації шлюбу

Дослідивши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги про не вірне застосування судом норм права, не врахування рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5- рп/99 та роз'яснень Верховного Суду, щодо розгляду цивільних справ такої категорії, колегія суддів не приймає , так як вони є надуманими. Всі норми права та роз'яснеення на які посилається позивач, передбачають, що факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінка без реєстрації шлюбу може бути встановлений, лише при доведеності усталених сімейних стосунків між сторонами. Доказуванню підлягає не тільки факт спільного проживання, а й наявність спільного побуту, ведення спільного господарства, та інших ознак притаманних сім'ї.

Суд надав вірну оцінку доказам, які подавали сторони та вірно встановив, що позивач не довів факт усталених сімейних стосунків з відповідачем.

Суду не були надані докази, ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету між сторонами. Доведення позивачем факту участі у вихованні дітей відповідача, в тому числі і відвідування ним школи не є достатнім для встановлення факту проживання однією сім'єю.

Посилання в апеляційній скарзі на нові докази, та на свідків, які не були допитані судом першої інстанції, апеляційний суд не може прийняти, оскільки позивач не клопотав апеляційний суд про їх допит під час апеляційного розгляду та не забезпечував їх явку на судове засідання апеляційного суду.

Записки подані позивачем суд вірно не прийняв так як відповідач заперечувала своє авторство щодо них, як і факт проживання з відповідачем однією сім'єю.

Суд вірно встановив, що до грудня 2011 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, що виключає встановлення факту проживання її з позивачем в цей період.

Стосовно іншого періоду: з грудня 2011 року до грудня 2013 року, то суду не були подані докази спільного проживання в цей період, ведення спільного господарства та перебування сторін в шлюбі без його реєстрації.

Подані апеляційному суду копії звернень ОСОБА_10 до служби у справах дітей та ОСОБА_17 до Прокурора, також не містять будь-якої інформації з приводу факту проживання позивача з відповідачем однією сім'єю в цей період.

Таким, чином апеляційним судом встановлено, що доводи апеляційної скарги висновків суду, щодо недоведеності позивачем заявлених ним вимог не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Оскільки рішення районного суду залишається без змін, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат в районному суді. Витрати відповідача на правову допомогу в апеляційному суді в сумі 2500 грн., відповідно до наданої квитанції , підлягають стягненню з позивача. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на особу, що її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт НОМЕР_3, виданий Деснянським РВ ГШУДМС України в м.Києві 26 лютого 2016 року; місце реєстрації: АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7; місце реєстрації - АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )2500 (дві тисячі п'ятсот )грн. 00 коп. витрат на правову допомогу за участь адвоката в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова буде складена протягом п'яти днів.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: С.М. Рубан

М.М. Іванченко