Постанова

Іменем України

20 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 640/13906/17

провадження № 61-2086св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Котелець А. В., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самочинно збудованої споруди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він проживає у кватирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Відповідачі, які є власниками квартири № 3 у цьому ж будинку, розпочали самовільне будівництво прибудови до квартири.

Будівельні роботи здійснюються ними без відповідних дозволів.

За фактом самовільного будівництва власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 видано припис та складено адміністративний протокол за статтею 152 КУпАП, який станом на квітень 2017 року нею не виконаний, порушення не усунені.

Оскільки проведення будівельних робіт створює йому незручності у користуванні належною йому квартирою, а збудований об`єкт обмежує потрапляння до його квартири денного світла, в цегляній кладці над дверима квартири з`явились тріщини, які збільшуються, також у стіні будинку утворилися тріщини від фундаменту до даху, позивач просив зобов`язати відповідачів знести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт до квартири АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року у складі судді Зуб Г. А. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно збудований об`єкт до квартири АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн, а саме: по 320,00 грн із кожного.

Суд першої інстанції виходив із доведеності порушення внаслідок самовільного будівництва прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим зобов`язав відповідачів знести самочинно збудований об`єкт.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позивачем порушення відповідачами його прав та інтересів з огляду ненадання відповідних доказів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що факт порушення прав позивача незаконним самочинним будівництвом доведений належними і допустимими доказами, однак апеляційний суд не взяв їх до уваги.

Апеляційний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив надані ним докази та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

ідзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзив, у якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самочинно збудованої споруди.

Витребувано з Київського районного суду м. Харкова зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

З 16 серпня 2017 року квартира № 3 у цьому ж будинку належить ОСОБА_2 До цього власником даної квартири була ОСОБА_3 .

Відповідачі без отримання в установленому законом порядку дозволу здійснили прибудову до будинку АДРЕСА_3 та належної їм квартири № 3 , що розташована над квартирою позивача.

Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 24 листопада 2016 року № 2127/0/250-16 власником квартири № 3 без відповідного дозволу виконані підготовчі роботи з улаштування балкону з внутрішньої сторони будинку. За фактом самовільного будівництва ОСОБА_3. надано припис та складено протокол про вчиненння порушення, передбаченого статтею 152 КУпАП.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що будівництво, яке розпочали відповідачі без відповідних на те дозволів, створює йому незручності у користуванні належною йому квартирою, а збудований об`єкт обмежує потрапляння до його квартири денного світла, в цегляній кладці над дверима квартири з`явились тріщини, які збільшуються, також у стіні будинку утворилися тріщини від фундаменту до даху.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові, виходив із того, що доказів, які б підтверджували наведені обставини, матеріали справи не містять.

Сам по собі факт проведення будівельних робіт відповідачами без отримання в установленому законом порядку дозволу на будівництво не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність судового рішення апеляційного суду, зводяться до незгоди заявника з висновком суду щодо його оцінки.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук