Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 306/1040/15-ц

провадження № 61-27400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватне підприємство «Лео»,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року у складі судді Василиха Ж. В. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Кожух О. А., Бигаги Т. Ю., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

07 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лео» (далі - ПП «Лео») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 012 Є/V-U, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 14 березня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ПП «Лео» цього ж дня було укладено окремі договори поруки.

Банк зазначав, що відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконували, у зв`язку із чим станом на 13 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 33 011,83 доларів США.

Враховуючи, що рішенням Свалявського районного суду від 24 грудня 2013 року з відповідачів уже було стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 174 073,63 грн, що еквівалентно 21 798,98 доларів США, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 11 785,06 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 13 березня 2015 року становило 254 675,17 грн, тобто різницю між наявною та стягнутою за рішенням суду заборгованістю.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив позовні вимоги, та остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 28 636,93 доларів США, яка складається з: 10 702,31 доларів США - заборгованість по процентах, 17 934,62 доларів США - пеня.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 31 січня 2017 року, провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПП «Лео» про стягнення заборгованості закрито.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість у загальному розмірі 28 636,93 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 вересня 2015 року становить 762 684,50 грн, з якої: 10 702,31 доларів США заборгованість по процентах, 17 934,62 доларів США - пеня.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції вважав вимоги банку доведеними та обґрунтованими.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 012Є/V-U від 17 березня 2008 року в сумі 10 702,31 доларів США (285 033,56 грн) - заборгованість за відсотками, та 285 033,56 грн - пеня.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, посилаючись на статтю 551 ЦК України, вважав, що розмір неустойки підлягає зменшенню та стягненню у національній валюті України. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України 16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що розрахунок суми заборгованості, який надано банком, та на підставі якого судами стягнуто суму заборгованості, є помилковим.

Сума заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» недоведена, а сам розрахунок боргу суперечливий. Крім того, позивачем не доведено факту не погашення позичальником кредитної заборгованості в повному обсязі. ОСОБА_1 вказує, що строк за який нараховано пеню є помилковим, а відтак розрахунок заборгованості - необґрунтованим.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходив

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Суди встановили, що 17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 012 Є/V-U, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 14 березня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 012/1 від 17 березня 2008 року та між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПП «Лео» укладено договір поруки № 012/2 від 17 березня 2008 року.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лео» було достроково стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 174 073,63 грн, що еквівалентно 21 798,98 доларів США. Вказаним рішенням заборгованість була визначена станом на 08 травня 2012 року, до складу цієї заборгованості було включено, в тому числі, заборгованість за кредитом в сумі 18 442,00 доларів США (вся сума, яка підлягала поверненню на час закінчення строку дії договору 14 березня 2013 року).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції від 19 лютого 2015 року, виконавче провадження закінчено у зв`язку з повною сплатою суми боргу і переведенням її стягувачу згідно з розпорядженнями.

Надаючи оцінку доводам, що викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 23 вересня 2015 року у справ № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Таким чином у справі, що переглядається, після ухвалення рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Встановивши, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2013 року на користь банку було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, суди зробили неправильний висновок про задоволення позову про стягнення відсотків за кредитним договором, нарахованих після звернення до суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, та пені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентах та пені допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому оскаржувані судові рішення відповідно до статті 412 ЦПК України належить скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з цим з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7 579,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 9 600,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 28 636,93 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 05 вересня 2015 року становить 762 684,50 грн, з якої: 10 702,31 доларів США заборгованість по процентах, 17 934,62 доларів США - пеня, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 7 579,00 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 9 600,00 (дев`ять тисяч шістсот) гривень на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук