БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Провадження №2/200/684/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

23 травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Агашаріфовій В.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Новікова Ніна Афанасіївна про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2005 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до суду та просила:

-Визнати недійсним договір дарування від ОСОБА_7 на ОСОБА_3

В обгрунтування цих позовних вимог позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7, за заповітом якого все належне йому майно він заповів позивачу. В квітні 2003 року позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання спадщини. В той же час відповідач ОСОБА_5 повідомила позивача, що в квітні 2002 року ОСОБА_7 подарував 1/3 частину квартири сину ОСОБА_5 - ОСОБА_3 Однак, коли ОСОБА_5 показала технічний паспорт на квартиру, позивач помітила, що в технічному паспорті зазначено, що договір дарування зареєстровано 19.12.2000 року. Зазначає, що ОСОБА_7 не міг подарувати частку квартири ОСОБА_3, оскільки 02 червня 2000 року ОСОБА_7 зібрав її та її сестру з її чоловіком у себе, та повідомив, що все майно яке йому належить буде належить тому, хто його буде доглядати. 04 червня 2000 року ОСОБА_7 зламав ключицю, і вона /позивач/ доглядала його до дня смерті, а відповідач ОСОБА_5 жодного разу не приїхала до нього, навіть не знімала слухавку, коли він їй дзвонив.

Під час підготовчого судового засідання позивачем надані доповнення до позовної заяви, відповідно до яких позивач просила визнати недійсною також довіреність, на підставі якої було укладено договір дарування.

В обгрунтування доповнень до позову позивачем зазначено, що ніяких розпоряджень, а тим паче довіреностей на розпорядження своїм майном ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 надати не міг, оскільки відносився до нього негативно та не поважно.

В жовтні 2006 року позивач доповнила свій позов, та просила стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 38500 грн.

За Ухвалою суду від 20 квітня 2006 року по справі була проведена судово-почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта №62/04-220 від 08.08.2006 року, підпис від імені ОСОБА_7, в графі «Підпис» Довіреності серії АВК №908080 від 02.06.2000 року виконана не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням оригінального підпису ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 08 грудня 2006 року за заявою позивача ОСОБА_2 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 20 січня 2009 року провадження у вказаній справі було зупинено до вирішення порушеної кримінальної справи по факту неправомірних дій за заявою ОСОБА_2

11 квітня 2016 року за заявою позивача ОСОБА_2 відновлено провадження у справі.

Відповідно до ухвали суду від 18 січня 2018 року ухвалено про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Новікова Ніна Афанасіївна про визнання договору дарування недійсним в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Копія ухвали від 18.01.2018 року про розгляд справи в порядку спрощеного провадження направлена на адресу сторін.

19.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8

Відповідно до відзиву представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про призначення повторної експертизи.

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїм правом на надання відзиву на позов у встановлений строк не скористались, хоча ухвалу від 18.01.2018 року отримали відповідно до рекомендованого повідомлення 24.02.2018 року.

Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Новікова Н.А. відзив на позовну заяву надавала в квітні 2006 року, відповідно до якого зазначила, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доручення на дарування ОСОБА_3 частини квартири АДРЕСА_1 було посвідчено 02.06.2000 року за реєстром №687 на підставі волевиявлення ОСОБА_9.

04.04.2018 року до суду від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, відповідно до яких на своїх позовних вимогах наполягає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 19 грудня 2000 року ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_7, на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А., 02.06.2000 року за реєстром №687, подарував ОСОБА_3 1/3 частину квартири під номером АДРЕСА_1

Відповідно до Доручення, бланк серії АВК №908080, ОСОБА_7 02 червня 2000 року уповноважив ОСОБА_4 подарувати належну йому частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Відповідно до висновку експерта №62/04-220 від 08.08.2006 року, підпис від імені ОСОБА_7, в графі «Підпис» Довіреності серії АВК №908080 від 02.06.2000 року виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням оригінального підпису ОСОБА_7.

Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта №62/04-220 від 08.08.2006 року підпис від імені ОСОБА_7, в графі «Підпис» Довіреності серії АВК №908080 від 02.06.2000 року виконаний не ОСОБА_7.

Окрім того, і з викладеного в позові вбачається, та не заперечується відповідачами, внутрішня воля ОСОБА_7 була передати у спадок своє майно тому, хто його буде доглядати.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналізуючи зібрані по справі докази, приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги в частині визнання Доручення та договору дарування частини квартири недійсними підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 15 ЦК України визначено те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. завдана шкода відшкодовується особою, яка її задала, за наявності її вини.

Згідно ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (далі - Постанова), «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Згідно ч.5 Постанови, «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Виходячи з цього, судом встановлено, що позивач зазнала моральних страждань внаслідок незаконних дій з боку відповідачів, які надали для посвідчення нотаріусу договору дарування частини квартири АДРЕСА_1, завідомо знаючи, що це доручення ОСОБА_7 не підписувалось та не відповідало його волі. Таким чином вина відповідачів у цьому знайшла своє незаперечне підтвердження.

Виходячи з цього, сума 38500 грн., яку просить відшкодувати позивач, є завишеною, враховуючи ті душевні страждання, яких вона зазнала внаслідок неправомірних, винних дій з боку відповідачів, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача на відшкодовування моральної шкоди по 5000 грн. з кожного.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір слід покласти на відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.3,4,12,13, 76-81, 83, 89, 141, 258, 263-265, 268, 274,280-289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним Доручення від імені ОСОБА_7, яким він уповноважив ОСОБА_4 подарувати належну йому частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Ніною Афанасіївною 02.06.2000 р., зареєстрований в реєстрі за №687.

Визнати недійсним Договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 серія НОМЕР_1, укладений 19 грудня 2000 року між ОСОБА_4, і діє від ОСОБА_7 та ОСОБА_3, діє за згодою своєї матері ОСОБА_5, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Ніною Афанасіївною 19.12.2000 р., зареєстрований в реєстрі за №2153.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоду по 5000 гривень з кожного.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору з кожного по 19 грн.84 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за заявою відповідача, яка має бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова