КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року місто Київ.

Справа 756/7412/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16620/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, ( постановлену у складі судді Шевчука А.В., повний текст складено 09 жовтня 2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ;реєстраційний номер ОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер ОКПП 1-62314787) суму заборгованості в розмірі 888 587,70 грн. (Вісімсот вісімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім грн. 70 коп.), в тому числі сума основного боргу (неповернутої позики) - 572 152,60 грн., проценти за користування позикою - 64 092,30 грн., 3проценти річних - 50 741,31 грн., пеню - 201 601,49 грн. та судовий збір у сумі 8 885, 88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.12.2015 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошей. Відповідно до п. 1 цього Договору я (сторона за Договором позики - Позикодавець) передала у власність Відповідача (сторона за Договором позики - Позичальник), а Відповідач прийняла грошові кошти в розмірі 533 957,00 грн., що за домовленістю між сторонами було визначено як еквівалент в розмір 22 770,00 доларів США (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят доларів США 00 центів) за курсом НБУ на дату підписання Договору, з зобов`язанням повернути у визначені цим договором розмірі строки і порядку.

Протягом 2.5 років, які пройшли з дня спливу граничного строку повернення позики, позивач зверталась до відповідача з проханням повернути кошти, на що остання обіцяла це зробити, однак не виконувала. З початку 2019 року відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки, повідомлення, а потім заблокувала номер позивача, в зв`язку з чим у ОСОБА_3 зникла можливість дізнатись про наміри відповідача, щодо добровільного повернення позики та в зв`язку з вищезазначеним позивач змушена була звернутись з цією позовною заявою до суду.

У жовтні 2019 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову. В своїй заяві заявник вказувала на те, що у відповідача є наявна можливість відчужити належне їй майно з метою уникнення відповідальності за грошовими зобов`язаннями перед ОСОБА_3 .

Таким чином, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, прийнятого судом за результатами розгляду позову ОСОБА_3 в даній справі, позивач просила суд вжити заходи забезпечення, а саме: накласти арешт на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 яка на праві власності належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 через поштове відділення подала апеляційну скаргу, в якій вона не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суду не надано переконливих доказів існування спору між сторонами, а наданий до суду договір позики від 15.12.2015 року, скаржник ніколи не підписувала, коштів у ОСОБА_3 не позичала.

Вказує, що суд не встановив, чи співмірним буде накладення арешту на майно - квартиру з розміром реального боргу. Крім того, накладення арешту судом порушує права співвласників ( чоловіка та малолітної доньки) вказаної квартири.

Посилається на п. 4 Постанови Пленуму № 9, де роз`яснено про обов`язок суду пересвідчитися, зокрема, в тому, що заявник звертаючись до суду із забезпеченням позову діє добросовісно, та що суду слід досліджувати обґрунтованість ризиків утруднення виконання рішення, які повинен довести позивач.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк учасникам справи для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 18.12.2019 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., пояснення учасників процесу, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд встановив, що з урахуванням предмету спору і змісту заявлених вимог, характеру взаємовідносин сторін по справі , у разі задоволення позовних вимог та не вжиття заходів забезпечення позову, може бути ускладнено виконання можливого рішення суду та ефективний захист прав позивача.

У відповідності до інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.06.2019 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Таким чином, з огляду на вартість і належність майна про забезпечення якого йдеться, зміст позовних вимог та ціну позову, суд вважав можливим накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачів, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом позову є повернення позики, ОСОБА_2 у розмірі 533 957 грн. (еквівалент на дату підписання за курсом НБУ 22 770 доларів США) із врахуванням коштів за користування позикою.

Подана Позивачем заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому у суду першої інстанції не було підстав її повертати Позивачу.

З огляду на суму, яку просить стягнути позивач, та не бажання відповідача повертати гроші на протязі тривалого часу чи вирішити спір мирним шляхом в інший спосіб, суд обґрунтовано припустив, що відчуження майна відповідачем призведе до утруднення виконання можливого рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення прав інших співвласників арештованої квартири, колегія суддів не приймає з огляду на те, що арештована квартири на праві власності зареєстрована лише за відповідачем.

Інші співвласники, в тому числі і чоловік відповідача не позбавлені права звернутись з вимогами про звільнення майна з під арешту, в разі доведеності права спільної власності подружжя на арештоване майно.

Доводи скарги в тій частині, що відповідач не підписувала договір та грошей в позику не брала, колегія суддів не приймає , так як дані обставини встановлюються під час вирішення позовних вимог по суті заявлених вимог , а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" є безпідставними, оскільки суд врахував, вимоги Закону, що регулюють питання забезпечення позову.

З сукупного аналізу ст.ст. 149-150 ЦПК України вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи про те, що суд вжив неспівмірних заходів забезпечення позову є недоведеними. Крім того , відповідач не позбавлена права внести на депозит суду кошти в розмірі ціни позову та просити про зміну виду забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді