Провадження № 2/761/6119/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулися ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач 1), ОСОБА_4 (надалі по тексту - позивач 2) із позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач-1), Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (надалі по тексту - відповідач-2), у якому просили суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 1 суму завданої майнової шкоди в розмірі 28 932,32 грн.; з відповідача 1 на користь позивача 1 моральну шкоду у розмірі 2 500,00 грн.; з відповідача 1 на користь позивача 2 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; солідарно з відповідачів на користь позивача 1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2017 року о 15-30 годині ОСОБА_6 в м. Києві по вул. Богатирська, в порушення п.п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «BMW», державний номер НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції, не вибрала безпечної швидкості, в наслідок цього скоїла зіткнення з автомобілем марки «BMW Х5», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, 30.04.2017 року о 15-30 годині ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mazda 6», державний номер НОМЕР_3 в м. Києві по вул. Богатирська, в порушення п.п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху не вибрав безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW», державним номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок ДПТ автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_2 у скоєнні даної ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду від 09.06.2017 року. Автомобіль, яким керував відповідач 1 ОСОБА_2 був застрахований в ПрАТ «Київський страховий дім». З урахуванням того, що відповідача 1 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, позивачу 1 ОСОБА_3 , яка є власником автомобіля «BMW Х5», державний номер НОМЕР_2 була завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки, яка також пов`язана із ремонтом її автомобіля, тому підлягає повному відшкодуванню за рахунок відповідача 1 та відповідача 2. Відповідно до Звіту №6037 від 23.05.2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу складає 28 932,32 грн. без ПДВ. Крім того, відповідач 1 своїми неправомірними діями завдав шкоди психологічному здоров`ю позивача 1 та позивача 2, адже саме в результаті ДТП вони перенесли великий душевний та нервовий стрес, адже хвилювались та переживали за відновлення попереднього становища пошкодженого автомобіля, коштів які необхідно витрати на це, що провокувало виникненню інших стресових ситуацій у позивачів. Так у позивача 1 та позивача 2 порушився нормальний хід життя, залишилися негативні переживання, побоювання за здоров`я один одного, адже позивач 1 є матір`ю позивача 2, який керував автомобілем марки «BMW Х5», державний номер НОМЕР_2 під час виникнення ДТП. Відтак, позивач 1 ОСОБА_3 вважає, що їй було завдано моральної школи у розмірі 2 500,00 грн., позивач 2 ОСОБА_4 вважає, що йому було завдано моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Також сторона позивачів зазначає, що позивачем 1 були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

У судовому засіданні представник позивачів вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач 1 у судовому засіданні не заперечував сплатити власнику автомобіля завдані збитки, проте, щодо стягнення з нього моральної шкоди заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Відповідач 2, будучи повідомленим про дату і час судового розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою суду від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності в межах санкції вказаної статті, а провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_6 за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-13).

Вказаною постановою встановлено, що 30.04.2017 року о 15-30 годині ОСОБА_6 в м. Києві по вул. Богатирська , в порушення п.п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки BMW, державний номер НОМЕР_1 , не дотрималась безпечної дистанції, не вибрала безпечної швидкості, в наслідок цього скоїла зіткнення з автомобілем марки BMW Х5, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДПТ автомобілі отримали механічні пошкодження.

30.04.2017 року о 15-30 годині ОСОБА_2 в м. Києві по вул . Богатирська , в порушення п.п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок цього скоїв зіткнення з автомобілем марки BMW, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок ДПТ автомобілі отримали механічні пошкодження.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується Полісом №АК1241975 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є діючий на момент ДТП.

Відповідно до Звіту № 6037 від 23.05.2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_2 складає 28 932,54 грн. без ПДВ (а.с. 33-41).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Так, протягом розгляду справи стороною позивачів не було надано доказів звернення власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відмови у вказаній виплаті. Вказана обставина виключає можливість стягнення з відповідача 2 на користь власника пошкодженого автомобіля суму завданої матеріальної шкоди.

Проте, у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року за №6-2808-15 визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду викладене, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, на користь позивача 1 як власника пошкодженого транспортного засобу з відповідача 1, як винної у вчиненні ДТП особи, підлягає стягненню згідно Звіту № 6037 від 23.05.2017 року, матеріальний збиток у сумі 28 932,32 грн. без ПДВ.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, позивачами на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що їм було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_3 оцінила у розмірі 2 500,00 грн., а позивач 2 - у розмірі 5 000,00 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача 1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки представником позивачів було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а також надано детальний опис наданих послуг, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 3 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивачів під час розгляду справи та значення даної справи для позивачів.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі - 28 932 грн. 32 коп., витрати на правову допомогу в сумі - 3000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 768 грн. 40 грн., а всього в сумі - 32 700 грн. 72 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної, моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер невідомий, проживаючий в АДРЕСА_3 .

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2019 року