ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8066/19 Справа № 199/8577/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" про стягнення винагороди за виконання робіт за трудовим контрактом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року Позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж 2016» з 01 лютого 2018 року по 25 вересня 2018 на підставі контракту № 5, який в письмовій формі було укладено між ним та керівництвом підприємства відповідача відповідно до умов, визначених ст. ст. 21, 22, п. 3 ст. 23, п. З ч. 1 ст. 24, ст.ст. 29, 30 КзпП України, на період виконання певного обсягу роботи. Відповідно до умов контракту позивача було призначено на посаду монтера колії 4-го розряду за фахом: будівництво, ремонт та експлуатація залізничних колій. Контрактом були обумовлені права та обов`язки сторін (роботодавця та робітника), умови виконання робіт та оплати.

Роботодавець (відповідач) зобов`язався виплачувати заробітну плату пропорційно обсягам виконаних робіт, а також виплатити винагороду після виконання обсягу робіт з врахуванням встановлених законодавством податків та зборів.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, стосовно заробітної плати претензій до відповідача він не має, однак, передбачену контрактом винагороду товариство не сплатило.

Пунктом 11 контракту, укладеного між позивачем та відповідачем 01 лютого 2018 року, передбачено, що відповідач повинен виплатити винагороду із розрахунку 5600,00 грн. за кожні відремонтовані 100 погонних метрів залізничної колії (або 1 стрілочний пересув) після виконання певного обсягу роботи.

Відповідно до укладеного контракту позивач почав виконання трудових обов`язків, пов`язаних з виконанням робіт по капітальному ремонту залізничних колій підприємства - замовника робіт (ПрАТ ДМ3) у м. Дніпро у складі бригади, свої обов`язки за контрактом він виконував добросовісно, ніяких зауважень та стягнень не мав; відповідач також виконував свої обов`язки щодо оплати праці відповідно до укладеного контракту.

25 вересня 2018 року запланований обсяг робіт було виконано у визначений строк; замовник прийняв роботи, були підписані акти здачі-приймання об`єктів.

Позивачу відомо, що бригадою було капітально відремонтовано належним чином 1300 погонних метрів залізничної колії та 12 стрілочних пересувів.

Відповідно до умов контракту (п.п. 10, 11) відповідач повинен виплатити винагороду в розмірі 116332,24 грн.

Керівництво підприємства-відповідача свої зобов`язання за контрактом не виконало, винагороду в сумі 116 332,24 грн. не виплатило; на неодноразові звернення позивача щодо необхідності виконання умов контракту роботодавцем пояснювали існуванням фінансової скрути, недостатністю коштів, які отримує підприємство від замовників робіт.

Посилаючись у позові на те, що дія укладеного контракту від 01.02.2018 р. припинена, але ці обставини не можуть бути підставою для відмови відповідача у виконанні зобов`язання, яке передбачено згаданим контрактом, на день припинення дії контракту (тобто на день звільнення) заборгованість відповідача становила 116 332,24 грн., яку й просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ТОВ «Будмонтаж 2016» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за вересень 2018 року (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) за виконання робіт за трудовим контрактом від 01 лютого 2018 року в сумі 116 332 грн. 24 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що при звільненні відповідач не провів розрахунок із позивачеи, та між сторонами не має спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні: заявлена позивачем до стягнення сума (116 332,24 грн.) визнана відповідачем як заборгованість по заробітній платі за вересень 2018 р. (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) за виконання позивачем робіт за трудовим контрактом від 01 лютого 2018 року.

В апеляційній скарзі ТОВ "Будмонтаж 2016" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений контракт №5 (строковий трудовий договір), згідно з яким позивача було прийнято на роботу за фахом будівництво, ремонт та експлуатація залізничних колій на посаду монтера колії 4 розряду.

01 лютого 2018 року ТОВ «Будмонтаж 2016» було видано наказ №3 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною копією, наданою відповідачем.

На підставі даного контракту виникають трудові відносини із працівником та підприємством, засновані на зобов`язання працівника виконувати роботу, передбачену умовами договору, та зобов`язання роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату та узгоджену винагороду згідно з цим договором (п. 1).

Сторони за цим договором передбачили наступні обов`язки.

Відповідно до п. 3 контракту №5 за цим контрактом працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату та винагороду в разі сумлінного виконання ним своїх обов`язків, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін (п.3).

Відповідно до п. 4 контракту сторони за ним погодили, що працівник зобов`язується у складі бригади в строк до 25 вересня 2018 року виконати певний обсяг роботи, передбачений умовами договору роботодавця з третіми особами.

Роботодавець зобов`язується організувати працю працівника, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, забезпечити заходи щодо організації виробничого процесу та забезпечення інших умов праці.

Сторони також погодили питання оплати праці та робочого часу (п.п. 7-12); відповідальність сторін і вирішення спорів (п.п. 13 -14), строк дії контракту тощо - з 01 лютого 2018 року по 25 вересня 2018 року.

Відповідно до п. 10 контракту №5 від 01лютого 2018 року за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівникам здійснюється оплата праці згідно зі штатним розкладом.

По завершенню виконання обсягів робіт роботодавець нараховує працівникові винагороду в розмірі 5 600 грн. за 100 погонних метрів залізничної колії (або 1 стрілочний перевід).

Відповідно до наданої довідки від 26 вересня 2018 (вих. №28) заробітна плата за вересень 2018 року (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) склала 116 332,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що при звільненні із позивачем відповідач не провів розрахунок, та між сторонами не має спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні: заявлена позивачем до стягнення сума (116 332,24 грн.) визнана відповідачем як заборгованість по заробітній платі за вересень 2018 р. (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) за виконання позивачем робіт за трудовим контрактом від 01 лютого 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що контракт № 5 від 01 лютого 2018 року та довідка від 26 вересня 2018 року, на підставі яких було стягнуто грошові кошти на користь позивача, є сумнівними документами; посилається на відсутність повноважень ОСОБА_2 щодо видачі довідки від 26 вересня 2018 року; суд не встановив наявність чи відсутність фінансових документів щодо підтвердження заборгованості; позивач не довів розмір заборгованості за виконані роботи за контрактом та розміру заборгованості заробітної плати.

Колегія суддів не може погодитися із такими доводами апеляційної скарги і відхиляє їх, з наступних підстав.

Відповідно до довідки від 26 вересня 2018 (вих. №28) заробітна плата за вересень 2018 року (у тому числі компенсація за відпустку і винагорода) склала 116 332,24 грн.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на його сумніви у дійсності вказаного документу, оскільки такі доводи ґрунтуються лише на припущеннях та належними доказами не підтверджені. Як і не підтвердженні доводи апелянта щодо відсутності повноважень ОСОБА_2 у складанні вказаного документу на той період.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що суд не встановив наявність чи відсутність фінансових документів щодо підтвердження заборгованості, оскільки позивач надав достатньо доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед ним. А у разі незгоди з таким розрахунком відповідач повинен був надати свій розрахунок заборгованості, однак цього не було зроблено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ "Будмонтаж 2016" на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті за контрактом у сумі 116332,24 грн., згідно п.п. 10, 11 трудового контракту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко