Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9041/19 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 43 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу№295/9041/19 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Полонцем С.М. в м.Житомирі

встановив:

У червні 2019 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування чотирикімнатною квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

На обґрунтування позову зазначив, що 24 вересня 2019 року, відповідно до умов договору іпотеки від 27.02.2008 року та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Також позивач зазначив, що згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія Домком Житомир» у належній йому квартирі продовжують бути зареєстрованими відповідачі у справі.

У зв`язку з зазначеним позивач, посилаючись на те, що на час звернення до суду з позовом він є власником вищезазначеної квартири, але не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки у квартирі зареєстровані інші особи, просив усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову АТ «Укрсоцбанк». Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, без проведення належного дослідження всіх доказів у справі та надання їм відповідної оцінки.

При цьому зазначає, що банк, як власник майна, має право на захист свого права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, шляхом пред`явлення вимог про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а право відповідачів на користування квартирою припинилось з припиненням права власності попередніх власників. Крім того, безпідставним є посилання суду на рішення Богунського райсуду м.Житомира від 19.06.2019 року у справі № 295/13681/18, яким було визнано рішення державного реєстратора КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Є.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2018 р. незаконним та скасовано запис про право власності АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру, оскільки вказане рішення на час ухвалення оспореного рішення не набрало законної сили. Також наявність ухвали суду від 17.10.2018 року у справі № 295/13681/18, відповідно до якої накладено арешт на квартиру та заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії, спрямовані на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, жодним чином не обмежує право банку звернутися із позовом до суду для захисту свого порушеного права.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - адвокат Крижов М.О., просив апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - адвокат Крижов М.О., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 24 вересня 2019 року, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 27.02.2008 року, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Є.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 28.09.2018 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані як проживаючі відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

28 травня 2019 року на адресу відповідачів АТ «Укрсоцбанк» направив вимогу про добровільне виселення зі спірної квартири та зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців квартири.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2019 року у справі №295/13681/18 визнано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Євгена Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.09.2018 №43155376 незаконним та скасовано запис №28056415 про право власності АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2018 року у вказаній справі накладено арешт на вищезазначену квартиру та заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії, спрямовані на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №295/13681/18, апеляційна скарга АТ «Укрсоцбанк» була задоволена, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2019 року скасоване та ухвалене нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законність набуття позивачем права власності на спірну квартиру на час ухвалення рішення є предметом розгляду апеляційної інстанції, а ухвалою суду, яка набрала законної сили, позивачу заборонено вчиняти дії, спрямовані на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, у зв`язку з чим, посилання позивача в обґрунтування позову про те, що подальше проживання відповідачів в квартирі перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси банку, є безпідставними.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», та к і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічну позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У справі, що розглядається, новий власник, який набув право власності на підставі договору іпотеки, позбавлений можливості одноособово користуватися своєю власністю, оскільки зареєстровані відповідачі, які проживають у спірному житлі, відмовляються виселятися з нього.

Звертаючись з позовом до суду банк просив задовольнити його вимоги з посиланням на положення статті 391 ЦК України.

Разом з тим усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК Української РСР.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесені зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Судом встановлено, що спірне житлове приміщення позивачем (новим власником) набуто шляхом звернення у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором відвальної кредитної лінії № 284/24-77. Державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзя Є.І. прийнято 24 вересня 2018 року рішення №43155376, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя останній мав можливість бути обізнаним про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцям: ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 15 грудня 1997 року за № 24640 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 12 липня 2007 року за р.№ 4-217; ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 15 грудня 1997 року за № 24640 (про що зазначено у договорі іпотеки, а.с.6), зокрема, про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутій позивачем на підставі іпотечного договору квартирі, обмежує право останнього на користування майном. Частина друга статті 109 ЖК УРСР на час реалізації прав іпотекодержателя діяла у зміненій редакції, що містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику.

Тобто, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19).

Враховуючи вимоги як міжнародних актів, так і національного законодавства, поведінку учасників правовідносин, позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із припиненням їх права користування спірною квартирою, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» з вищевказаних підстав.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: