Справа № 283/420/19
Провадження №2/283/289/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2019 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря - Ільніцької С.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини та стягнення індексації аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 15 лютого 2019 року звернулась до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судовому засіданні вимоги підтримала повністю.

З підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164, ст. 192 СК України, з уточненням позовних вимог просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити розмір аліментів, що стягуються відповідно до рішення Малинського районного суду від 10 грудня 2015 року та стягувати аліменти в розмірі ј частки заробітку ( доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути індексацію аліментів за період з 14 травня 2015 року по 01 січня 2019 року в розмірі 568,04 грн.

Пояснила, що з 16 лютого 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Малинського районного суду від 10 грудня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач дитину матеріально не утримує, не цікавиться її життям, не турбується про її розвиток, не надає матеріальної допомоги. Позивач самостійно займається вихованням дочки.

Починаючи з травня 2015 року і по даний час ОСОБА_3 жодного разу не перевідував дитину та не має бажання з нею спілкуватись.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання не направляв.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Романенко С.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Судом, враховуючи вік малолітньої дитини ОСОБА_4 ( 6 років), її опитування в судовому засіданні не здійснювалось.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статі 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 видно , що її батьками є сторони по справі. ( а.с.12).

Відповідно до листів Дошкільного навчального закладу № 8 « Ялинка » та Центру здоров`я та розвитку дитини « Слух Плюс » встановлено, що за час знаходження дитини у даних закладах її батько участі у виховані та навчальному процесі не приймає, за весь період навчання дочки жодного разу до закладів не приходив. ( а.с. 13).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дочки встановлено, що за період з травня 2015 року по січень 2019 року заборгованість становить 21600 грн. ( а.с. 24).

Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили , що ОСОБА_3 , починаючи з 2014 року не приймає участі у вихованні дитини, місцезнаходження останнього свідкам невідоме.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 06 серпня 2019 року встановлено, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, оскільки під час розгляду справи позивач не надала суду належних доказів які б були підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують свої обов`язки по вихованню дітей, а тому, враховуючи пріоритетні напрямки держави та забезпечення реалізації права кожної дитини на виховання в повноцінній сім`ї , просить в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відмовити.

Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування та вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав, виходячи з наступного.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Про те необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Згідно частин 1,2 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства » виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 4 Закону України « Про охорону дитинства » встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав », позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16).

Відповідно до п.18 Постанови , зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З матеріалів справи та з пояснень учасників вбачається, що участь батька у вихованні дитини дійсно є недостатньою, встановлено факт безвідповідального ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, лікування та розвитку дитини, однак в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітньої дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з дитиною та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дочки.

Також слід зауважити на тому, що суд був позбавлений можливості належним чином перевірити виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача на час розгляду даної справи суду не відоме.

За змістом ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 14 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зміни розміру аліментів та з урахуванням досліджених судом доказів визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будь - яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти в даному розмірі в судовому засіданні не встановлено

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачена можливість проведення індексації аліментів.

Відповідна правова позиція щодо можливості стягнення індексації аліментів висловлена в постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року (справа 6-113цс13).

Розмір індексації аліментів визначений ОСОБА_1 в сумі 568,04 грн., даний розмір відповідачем не спростований.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Суд покладає на відповідача оплату судового збору на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4,13,76,263,265,273,280,354,430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 164, 180,183,184,192 Сімейного Кодексу України ,суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 14 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття та стягувати аліменти з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів в розмірі 568,04 грн.

В решті позову відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про те, що в разі продовження ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_4 він буде позбавлений батьківських прав.

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: С. Д. Міхненко