КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/13986/17

провадження № 22-ц/824/16709/2019

19 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

за участю секретаря Примушка О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Правдивого Віталія Івановичана рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року у складі судді Усатової І. А.,

встановив:

31.07.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що її було прийнято на роботу доНаціонального технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" ( далі - НТУУ "КПІ") за строковим трудовим договором з 01.09.2004 по 30.06.2005 на посаду викладача основ перекладу англійської мови.

17 червня 2005 року її було переведено на ту ж посаду тієї ж кафедри за контрактом з 17.06.2005 по 31.08.2006, як обрану за конкурсом. 01 вересня 2005 року її було переведено на ту ж посаду зі збереженням умов діючого контракту. 01 вересня 2006 року її було переведено на посаду викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 за контрактом, як обрана за конкурсом. 02 липня 2015 року її було переведено на посаду викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 по строковому трудовому договору.

Наказом від 30 червня 2016 року №1519-п її було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку роботи за п. 2 ст.36 КЗпП України, проте наказом від 22 липня 2016 року №1788-п пункт наказу про її звільнення було скасовано, продовжено строк її роботи за строковим трудовим договором до проведення конкурсу, але не пізніше 31.12.2016 р.

Наказом від 26 грудня 2016 року було продовжено дію строкового трудового договору до проведення конкурсу, але не пізніше 30.06.2017 року.

Наказом від 29 червня 2017 року №1792-п її було звільнено з роботи викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 30.06.2017, у зв`язку з закінченням строку роботи.

Зазначила, що Законом України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 не передбачена процедура укладання з педагогічними і науково-педагогічними працівниками вищих навчальних закладів контрактів.

Вважала своє звільнення з роботи у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України незаконним, оскільки трудовий договір переукладався неодноразово, а тому відповідно до ст. 391 КЗпП України його дія вважається продовженою на невизначений строк.

Також зазначила, що вона має двох дітей, яких виховує одна, відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач при її звільненні не виконав вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України, відповідно до яких звільнення одиноких матерів повинно провадитися з обов`язковим працевлаштуванням.

Зазначила, що вона є особою з інвалідністю 3 групи. Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.

Крім цього, в період з 09.06.2017 по 22.06.2017 вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні№4, а з 23.06.2017 по 06.07.2017 - на стаціонарному лікуванні в Національному науковому центрі "Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска". Звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.

Посилаючись на вказані обставини просила визнати незаконним наказ № 1792-п від 29.06.2017 про її звільнення з роботи, поновити її на роботі з 01.07.2017, визнати трудовий договір таким, що укладений на невизначений строк, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати заподіяну моральну шкоду в сумі 23 620,08 грн, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу в розмірі 7 873,36 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Правдивий В. І. просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства та без бажання позивача переводив її на ту ж саму посаду впродовж багатьох років. В матеріалах справи відсутній будь-який документ щодо її бажання продовжити строковий трудовий договір.

Позивач подавала заяву про допуск її до участі в конкурсі на заміщення посади викладача кафедри основ перекладу англійської мови. Без згоди позивача 23.06.2005 року було видано наказ №1164-п про її переведення на ту ж посаду за контрактом з 17.06.2005 по 31.08.2006 як обрану за конкурсом. Докази наявності контракту між сторонами, що діяв з 17.06.2005 по 31.08.2006, відсутні. Тобто позивач, після закінчення дії строкового трудового договору 30.06.2005 продовжила працювати на тій же посаді, а тому дія договору вважається продовженою на невизначений строк.

Зазначив, що відповідач безпідставно проводив конкурсний відбір діючих штатних працівників на посади, які не були вакантними.

01.09.2006 між сторонами було укладено трудовий контракт №508 строком дії з 01.09.2006 по 31.08.2009.

Системний аналіз положень ст.21 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09.07.98, Закону України "Про вищу освіту", постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 " Про практику розгляду судами трудових спорів" дає підстави для висновку, що контракт №508 від 01.09.2006 був укладений з порушенням норм чинного законодавства.

В матеріалах справи відсутня заява позивача про продовження строкового трудового договору після спливу його дії 31.12.2016 р., після цієї дати вона продовжила працювати на тій же посаді, відповідно до ст. 391 КЗпП України дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Звільнення позивача з роботи 30 червня 2017 р. за власною ініціативою відповідача, в період тимчасової непрацездатності, є безпідставним.

Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що не зважаючи на обізнаність відповідача про наявність у позивача третьої групи інвалідності, онкологічного захворювання, перенесеної операції, потребі у постійних обстеженнях та дорогому лікуванні, останній незаконно її звільнив, чим завдав значних моральних страждань.

Щодо наявності іншої трудової книжки на ім`я позивача та можливих суперечностей щодо анкетних даних, вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв їх до уваги, оскільки це не було предметом спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник НТУУ "КПІ" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає вимоги апеляційної скарги неправомірними, апеляційну скаргу такою, що не містить належних доводів незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Правдивий В. І. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 . просила відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 прийнято на роботу до НТУУ "КПІ" за строковим трудовим договором з 01.09.2004 по 30.06.2005 на посаду викладача основ перекладу англійської мови (а.с.65 т.1).

26.05.2005 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила допустити її до участі у конкурсі на заміщення посади викладача кафедри основ перекладу англійської мови (а.с.66 т.1).

Згідно витягу з протоколу №5 засідання Вченої Ради факультету лінгвістики від 16.06.2005, відповідно до "Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ та ІУ рівнів акредитації", затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 24.12.2002 №744, рекомендації кафедри основ перекладу англійської мови, на підставі обговорення та результатів таємного голосування, ухвалено вважати обраною ОСОБА_1 на посаду викладача на 1 рік, з 17.06.2005 по 31.08.2006 (а.с.67 т.1).

Судом встановлено, що 21 червня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт №1026, відповідно до якого ОСОБА_1 призначається на посаду викладача кафедри основ перекладу англійської мови на строк з 17.06.2005 по 31.08.2006 (а.с.237-240 т.2).

Наказом №1164п від 23.06.2005 викладача кафедри основ перекладу англійської мови переведено на ту ж посаду тієї ж кафедри за контрактом з 17.06.2005 по 31.08.2006, як обрану за конкурсом (а.с.68 т.1).

16.05.2006 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила допустити її до участі в конкурсі на заміщення посади викладача англійської мови кафедри англійської мови №1 факультету лінгвістики в зв`язку з закінченням строку контракту (а.с.69 т.1).

Згідно витягу з протоколу №5 засідання Вченої Ради факультету лінгвістики від 21.06.2006, відповідно до "Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут", затвердженого наказом №1-104 від 07.07.2005, рекомендації кафедри англійської мови №1, ухвалено вважати обраною ОСОБА_1 на посаду викладача кафедри англійської мови №1 і заключити з нею контракт строком на 3 роки, з 01.09.2006 по 31.08.2009 (а.с.70 т.1).

01 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт № 508, відповідно до якого ОСОБА_1 призначена на посаду викладача кафедри англійської мови №1 на строк з 01.09.2006 по 31.08.2009 (а.с. 71-74 т.1).

Наказом №1161п від 01.09.2006 продовжено строк роботи ОСОБА_1 за новим контрактом з 01.09.2006 по 31.08.2009, як обраною за конкурсом (а.с.75 т.1).

Наказом №1559п від 30.07.2012 викладачу кафедри англійської мови технічного спрямування №3 ОСОБА_1 продовжено строк дії контракту на період відпустки по погляду за дитиною віком до 6 років за медичними показниками з 02.07.2012 по 02.01.2013 (а.с.91 т.1).

Наказом №3768п від 29.12.2012 викладачу кафедри англійської мови технічного спрямування №3 ОСОБА_1 продовжено строк дії контракту на період відпустки по погляду за дитиною без збереження заробітної плати по 03.07.2013 (а.с.92 т.1).

Наказом №1464п від 01.07.2013 викладачу кафедри англійської мови технічного спрямування №3 ОСОБА_1 продовжено строк дії контракту на час відпустки по погляду за дитиною без збереження заробітної плати по 04.01.2014 (а.с.93 т.1).

Наказом №13п від 09.01.2014 продовжено викладачу кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 ОСОБА_1 строк дії контракту на час відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати по 05.07.2014 (а.с.94 т.1).

Наказом №1369п від 01.07.2014 продовжено викладачу кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 ОСОБА_1 строк дії контракту на час відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати по 06.01.2015 (а.с.95 т.1).

Наказом №3104п від 29.12.2014 продовжено викладачу кафедри англійської мови технічного спрямування №3 ОСОБА_1 строк дії контракту на час відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати по 07.07.2015 (а.с.96 т.1).

01.07.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про прийняття на роботу на посаду викладача 0,9 ставки кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 по строковому трудовому договору з 02.07.2015 по 30.06.2016 до проведення конкурсу, але не пізніше 30.06.2016 (а.с.97 т.1).

02.07.2015 відповідачем видано наказ №1763п, відповідно до якого ОСОБА_1 вважати особою, що приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 з 02.07.2015 по строковому трудовому договору на 0,9 ставки до проведення конкурсу, але не пізніше 30.06.2016 (а.с.99 т.1).

13.06.2016 видано наказ №1519-п про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку роботи (а.с.102 т.1).

21.06.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила продовжити строк дії угоди до оголошення конкурсу та забезпечити можливість його проходження у встановлений законом строк (а.с.103-104 т.1).

Наказом від 22.07.2016 №1788-п скасовано пункт про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Продовжено строк її роботи за строковим трудовим договором до проведення конкурсу, але не пізніше 31.12.2016 (а.с.105 т.1).

Наказом від 08.11.2016 №3126-п ОСОБА_1 переведено на 0,85 ставки викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3 з 01.10.2016 в межах дії строкового трудового договору (а.с. 107 т.1).

Наказом від 26.12.2016 №3749-п продовжено дію строкового трудового договору ОСОБА_1 до проведення конкурсу, але не пізніше 30.06.2017 (а.с.110 т.1).

Відповідно до акту відповідача від 22.02.2017, ОСОБА_1 було запропоновано прийняти участь у конкурсі на заміщення посади викладача, який буде оголошено в квітні (а.с.112 т.1).

Наказом від 29.06.2017 року №1792-п ОСОБА_1 , викладача кафедри англійської мови гуманітарного спрямування №3, працюючу по строковому трудовому договору, звільнено з роботи згідно п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку роботи з 30.06.2017 р. (а.с.113 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми спеціального законодавства передбачали прийняття на роботу педагогічних та науково-педагогічних працівників шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом на основі конкурсного відбору. Переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію ч.2 ст.23 КЗпП України, не тягне за собою набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, а тому відсутні підстави для визнання укладеного між сторонами трудового договору таким, що укладений на невизначений строк.

Оскільки звільнення позивача відбулося у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, відповідачем були дотримано норми трудового законодавства, тому підстав для визнання наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, та дотримуватись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями частини одинадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів - укладення трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

Зайняття посади на визначений термін за строковими трудовими договорами на підставі конкурсного відбору не може вважатися трудовим договором, що укладений на невизначений строк відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України або ст. 391 КЗпП України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення.

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №295/12668/16-ц), від 08.05.2019 (справа №676/7643/15-ц).

У наказі про прийняття позивача на роботу та наступних наказах про внесення змін до трудового договору в частині терміну його дії зазначені конкретні терміни існування трудових відносин між сторонами. При цьому позивач ці накази не оспорювала, у власних заявах ставила питання про внесення змін до трудового договору в частині строку його дії. Право продовжити контракт з науково-педагогічними працівниками є виключною компетенцією керівника вищого навчального закладу.

Оскільки трудовий договір з позивачем, строк закінчення якого пов`язано з певною датою або проведенням конкурсу, припинено за п. 2 ч.1 ст.36 КЗпП України, таке припинення є правомірним і повністю відповідає змісту трудових відносин та чинному законодавству України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що перебування позивача на лікарняному під час звільнення не перешкоджало її звільненню з посади (ч.3 ст. 40 КЗпП України) оскільки позивач працювала за строковим трудовим договором та звільнена із займаної посади на підставі п.2 статті 36 КЗпП України, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 (справа №545/1151/16-ц), від 03.04.2019 (справа №161/16568/16-ц), від 22.08.2019 (справа №415/1578/17-ц).

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо недопустимість звільнення її з роботи, як особи з інвалідністю, з огляду на положення ч.3 ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" в редакції, що діяла на час звільнення.

За змістом частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення одинокої матері при наявності у неї дитини віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

За змістом частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення одинокої матері при наявності у неї дитини віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Звільнення одинокої матері при наявності у неї дитини віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із закінченням строку трудового договору має свої особливості.

Звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України таких жінок, провадиться з обов`язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок із працевлаштування, якщо звільненій працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я).

Таким чином, частиною третьою статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, жінок, зазначених у частині третій статті 184 КЗпП України, та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Однак при невиконанні власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов`язку з працевлаштування звільненої за пунктом 2 статті 36 КЗпП України жінки, яка підпадає під категорію, визначеною частиною третьою статті 184 КЗпП України, за її заявою, може бути вирішений спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов`язання з працевлаштування.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов`язку з працевлаштування протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 759/19440/15-ц.

Судом встановлено, що позивач є одинокою матір`ю, а тому відповідач на підставі ч.3 ст. 184 КЗпП України повинен був здійснити обов`язкове працевлаштування позивача після закінчення строкового трудового договору.

Позовних вимог про виконання відповідачем зобов`язання з працевлаштування позивача по справі заявлено не було.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на момент видачі наказу про звільнення позивача за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, позивач з 25.09.2002 року перебуває у трудових відносинах з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (а.с. 49-50, 53, 54, 55, 57- 94 т.2).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях відповідача порушення прав позивача, як одинокої матері.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Правдивого Віталія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк