Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 243/5078/17-ц

провадження № 61-7425св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року у складі судді Мінаєва І. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), уповноваженої особи Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі «Золотий», відповідно до пункту 1.1 якого банк відкрив йому депозитний рахунок у банківському металі - золото, а він вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 100 грам або 3,22 унції на строк з 27 листопада 2013 року до 27 листопада 2015 року з отриманням 2,75 % річних. Також за умовами договору банк зобов`язався проводити нарахування процентів та їх виплату, повернути за його вимогою вклад з депозитного рахунку після закінчення визначеного договором строку.

Після спливу вказаного строку банк не повернув йому вклад. Постановою Правління Національного банку України (далі ? Правління НБУ) від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», прийнято рішення про ліквідацію банку і виплату коштів його вкладникам.

03 лютого 2015 року він звернувся із заявою до Фонду з проханням виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом, однак отримав відповідь про те, що він відсутній в реєстрі вкладників Фонду на виплату вкладів станом на 02 січня 2016 року.

Фондом та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» йому було повідомлено про те, що він не включений до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів Фондом, оскільки його вклад у банківському металі, а відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають відшкодуванню Фондом вклади у банківських металах.

Однак договір банківського вкладу у металі ним було укладено 27 листопада 2013 року, а пункт 10 частини четвертої статті 26 вказаного Закону, на який послався відповідач, було прийнято 04 липня 2014 року. Отже, він не підлягає застосуванню, оскільки не був прийнятий на час виникнення правовідносин між ним та банком.

Таким чином, бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів Фондом, є незаконною та порушує право на відшкодування належних йому сум.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо невключення його до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду за договором банківського вкладу (депозиту); зобов`язати уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 , стосовно виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду за договором банківського вкладу; зобов`язати Фонд здійснити необхідні дії для включення його у загальний реєстр вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду; зобов`язати Фонд виплатити йому в рахунок відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 27 листопада 2013 року у банківському металі - золоті, вагою 100 грам, або 3,21 унцій, 106 664,50 грн та стягнути з Фонду на його користь зазначену суму.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 , стосовно виплати ОСОБА_1 по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) від 27 листопада 2013 року у банківському металі - золото, вагою 100 грам, або 3,21 унцій, що становило на момент укладення договору еквівалент у національній валюті України в розмірі 32 191,13 грн.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_1 у загальний реєстр вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу (депозиту) від 27 листопада 2013 року у банківському металі - золото, вагою 100 грам, або 3,21 унцій, що становило на момент укладання договору еквівалент у національній валюті України в розмірі 32 191,13 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача в частині зобов`язання уповноваженої особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 , стосовно виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду за договором банківського вкладу, а також вимоги в частині зобов`язання Фонду здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_1 , у загальний реєстр вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки право позивача на внесення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було порушено та підлягає відновленню.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осібзадоволено частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року скасовано.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Роз`яснено позивачеві, що розгляд його позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційні скарги уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Фонду задоволено.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2017 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду, уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

На час звернення до суду та ухвалення рішення судом першої інстанції у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На час прийняття рішення про ліквідацію банку та звернення позивача до Фонду із заявою про виплату йому гарантованої суми відшкодування за вкладом, було внесено зміни у редакцію пункту 10 частини четвертої статті 26 Закону, що унеможливлює відшкодування Фондом коштів за вкладами у банківських металах, оскільки не передбачено відшкодування коштів за вкладами у банківських металах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в указаній справі, витребувано цивільну справу № 243/5078/17-ц з Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду, уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні діїпризначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що пункт 10 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не має застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення депозитного договору будь-яких обмежень у зазначеному Законі щодо відшкодування коштів за вкладами у банківських металах у разі ліквідації банку не було. Застосування вказаного Закону в цій редакції є порушенням статті 5 ЦК України та частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі «Золотий», відповідно до пункту 1.1 якого банк відкрив йому депозитний рахунок у банківському металі «Золото», а позивач вніс на цей рахунок банківський метал загальною вагою 100 грам або 3,22 унції на строк з 27 листопада 2013 року до 27 листопада 2015 року з отриманням 2,75 % річних (а. с. 6-7).

Відповідно до пункту 3.1.3 договору, банк зобов`язався проводити нарахування процентів та їх виплату, згідно з пунктами 2.1, 2.3 договору і повернути клієнту за його вимогою вклад з депозитного рахунку після закінчення строку, визначеного пунктом 1.1 договору, та в інших випадках згідно з умовами договору.

Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банка.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року, призначено уповноважену особу Фонду (яка в подальшому змінювалася 01 вересня 2016 року) (а. с. 24-27).

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Фонду з проханням виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладом, проте листом від 23 лютого 2016 року йому було відмовлено, мотивуючи тим, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо юрисдикції спору

Спір стосується відмови Фонду у включенні вимоги позивача до реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунками коштів Фонду у межах гарантованої державою суми.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (частина перша статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті (частина друга статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 27 ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду (частина третя статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, правовідносини між Фондом і вкладником щодо формування переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо виплати гарантованої державою суми відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку, продажу його майна. А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду. Правовідносини щодо включення вимог вкладника до реєстру відшкодувань вкладникам не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого державою відшкодування вкладникам.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах, зокрема: від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справах № 727/8505/15-ц, № 813/6392/15, № 813/6392/15 та від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15.

Разом з тим з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у цій справі та наявності закриття проваджень у цій справі за правилами адміністративного та господарського судочинства за аналогічними вимогами позивача, що поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту зазначена справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті спору

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у статті 1060 ЦК України укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Законом України від 04 липня 2014 року № 1586-VII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», який набув чинності 11 липня 2015 року, розширено перелік вкладів (коштів), які не відшкодовуються Фондом, (частину четверту статті 26 доповнено пунктом 10).

Пунктом 10 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах, оскільки такий вид вкладу не є грошовим зобов`язанням, що обумовлює відсутність поширення гарантій Фонду в частинні відшкодування коштів за вкладом у банківському металі.

Крім того, як час прийняття рішення про ліквідацію банку (грудень 2015 року) так і на час звернення ОСОБА_1 до Фонду із заявою про виплату йому гарантованої суми відшкодування за вкладом (лютий 2016 року) було внесено зміни у редакцію частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доповнено її пунктом 10, що унеможливлює відшкодування Фондом коштів за вкладами у банківських металах.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених вимог закону, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах та відсутні підстави для внесення ОСОБА_1 до реєстру вкладників банку для здійснення виплати гарантованої суми відшкодування.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано положення статті 5 ЦК України, статті 58 Конституції України і до спірних правовідносин повинен застосовуватись Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, яка діяла на час укладання ним депозитного договору, не заслуговують на увагу, оскільки на момент ухвалення рішення у банку вже було введено тимчасову адміністрацію і виконання здійснюється у спосіб, що передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001 цс 15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123 цс 16 та інших і ця правова позиція є незмінною.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець