Номер провадження: 22-ц/813/4975/19
Номер справи місцевого суду: 505/1245/18
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року у складі судді Гончар І.В.,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним нотаріально посвідченого 14.04.2009 договору іпотеки, реєстровий номер №910 та 12/2009, як укладеного внаслідок обману.

14 серпня 2018 року позивач надав суду уточнений позов, в якому просив визнати поважною причину пропуску строку позовної давності і поновити строк для звернення до суду з таким позовом, оскільки про викладені в позові обставини обману стало відомо нещодавно, та визнати недійсним договір відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 між ВАТ "Ощадбанк" в особі керуючого Балтського відділення №2822 Євдокимова О. ОСОБА_4 . та громадянином ОСОБА_2 , застосувати наслідки його недійсності до похідних вторинних забезпечувального характеру акцесорних договорів іпотек, укладених з метою порушення публічного порядку, а саме: нотаріально засвідчений 14.04.2009 договір іпотеки, реєстровий № 910 та 12/2009, нотаріально засвідчений 12.03.2008 договір іпотеки, реєстровий № 807 та 34/2008, шляхом скасування з Державного реєстру іпотек запису реєстрації цих договорів з вилученням записів про заборону на відчуження з Державного реєстру іпотек вказаних об`єктів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2009 р. між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладеного договір іпотеки, яким було забезпечено зобов`язання ОСОБА_2 , що випливали з "Договору відновлюваної кредитної лінії № 08-11 від 04.03.2008 року, укладеного між ВАТ " Ощадний банк України" та ОСОБА_2 .

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі №505/775/15-ц від 15.07.2015 у задоволенні позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеської філії про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

Рішенням Котовського міськрайонного судуОдеської області від 19.02.2013 у цивільній справі №1516/5174/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ВАТ "Державний ощадний банк України" про визнання договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 недійсним, стягнення матеріальної і моральної шкоди, було встановлено факт відсутності доказів укладення громадянином Кучмою ЮП. з ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Балтського відділення №2822 договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008. Це рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.08.2013, з мотивів того, що такий засіб захисту не передбачений законодавством, бо неіснуючий договір не може бути визнаний судом недійсним. Позивачка стверджує, що Договір іпотеки від 14.04.2009 був підписаний нею під впливом очевидного грубого обману з боку колишнього управляючого Балтським відділенням №2822 ПАТ "Ощадбанк" Шмигановського С.А., який достовірно знаючи, що ОСОБА_2 кредитний договір не укладався, здійснив підпис від імені ПАТ "Ощадбанк" за іншу неповноважну особу.

Рішенням Фрунзівського районного судуОдеської області від 15 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнанння недійсним договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 між ВАТ "Державний ощадний банк України" та громадянином ОСОБА_2 , скасування нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 14.04.2009, зареєстрованого в реєстрі за №910 та 12/2009 р., нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 12.03.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 807 та 34/2008 р., відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, третя особа у справі ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове про визнання недійсним договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 , скасування нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Котовського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 14.04.2009, зареєстрованого в реєстрі за № 910 та 12/2009, нотаріально засвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 12.03.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 807 та 34/2008 з вказівкою у резолютивній частині про нікчемність договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 , яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі і зняти іпотечні обтяження.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не надана оцінка вимогам про визнання кредитного договору нікчемним, не застосовані наслідки нікчемності, незважаючи на наявність у справі доказів про здійснення підробки кредитного договору №08-1 від 04.03.2008, не з`ясовано як кредит видавався банком, чи виникли зобов`язання ОСОБА_2 перед банком. Суд не з`ясував, чи діє договір нині, чи виконувався він сторонами, чи існують зобов`язання у ОСОБА_2 , які повинні забезпечуватися договорами застави (іпотеки). Він звертався до суду з заявою про винесення додаткового рішення, однак ухвалою, яка була винесена за чотири дні до засідання, йому було відмовлено. Висновки суду щодо пропуску строку позовної давності також є помилковими, оскільки ОСОБА_2 до 04.03.2018 коштів від банку не отримував, відтак перебіг позовної давності розпочався 04.03.2018, хоча про вчинений обман позивачка дізналася після отримання рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі №505/775/15-ц від 15.07.2015 і це стало датою початку перебігу позовної давності до 15.07.2018, але суд неправомірно замість позивачки вирішив про час відліку строку.

11.07.2019 ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» надало суду відзив на скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу Черчел С.М., представника ПАТ «Державний ощадний банк», дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Судом відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії, однак в мотивувальній частині рішення висновки з цього приводу відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела факт обману при укладанні договору іпотеки, крім того, пропустила строк позовної давності, оскільки про наявність кримінального провадження дізналася в 2009 році, і відтоді була обізнана про обставини укладання кредитного договору.

Разом із тим, положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосуватися лише в тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або воно є не порушеним, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально правової вимоги.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Тому враховуючи, що стороною позивача позовні вимоги недоведені, суд відмовляє в їх задоволенні на загальних підставах, незалежно від спливу строку позовної давності.

Отже, одночасна відмова в задоволенні позову щодо одних і тих вимог з підстав пропуску строку та безпідставності вимог не допускається.

Викладене свідчить про невідповідність рішення в повній мірі вимогам ст. 263 ЦПК України та необхідність його зміни шляхом доповнення та зміни його мотивувальної частини.

Згідно письмового договору 04.03.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі в.о. керуючого Балтським відділенням №2822 ВАТ «Ощадбанк» Євдокімовим О.В. та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №08-1 про видачу 500000 грн. (а.с.13-15).

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі в.о. керуючого Балтським відділенням №2822 ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 14.04.2009 укладено договір іпотеки про передачу в іпотеку нежитлової цегляної будівлі насосної станції, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 900 кв.м., яка належить територіальній громаді м.Котовська та знаходиться в фактичному користуванні іпотекодавця (а.с.8-10).

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2011 ОСОБА_3 звільнено від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч.1ст.366,ч.1ст.222 КК України за амністією. З постанови видно, що в березні 2008 року ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне отримання від ВАТ «Державний ощадний банк» кредиту в розмірі 500000 грн., діючи в особистих інтересах, вніс завідомо неправдиві відомості в договір відновлювальної кредитної лінії між банком та ОСОБА_2 без відома та згоди ОСОБА_2 . Після надання підробленого договору до кредитної установи та формування кредитної справи, ОСОБА_3 в період з 19.03.2008 по 02.06.2008 незаконно отримав кошти на загальну суму 500000 грн. під виглядом траншів за кредитом на ім`я ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Обставини підробки підпису ОСОБА_2 на кредитному договорі ОСОБА_3 також підтверджені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій (а.с.20-22,23,24-28).

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Оскільки постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2011 встановлено отримання ОСОБА_3 500000 грн. від ВАТ «Державний ощадний банк» замість ОСОБА_2 шляхом надання підробленого договору до кредитної установи та формування кредитної справи та відкриття розрахункового рахунку на ім`я ОСОБА_2 , то договір кредитної лінії від 04.03.2008 має ознаки нікчемного правочину, що порушує публічний порядок, оскільки направлений на заволодіння коштами державної установи.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З рішення апеляційного суду Одеської області від 21.04.2010 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зверталися із позовом до ВАТ «Ощадбанк» про зміну боржника у зобов`язанні, посилаючись на те, що фактично розрахунки за кредитним договором здійснюють саме вони, а не ОСОБА_2 , тому необхідно замінити боржника (а.с.117-118). Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд зазначив, що з висновком судової експертизи від 09.06.2009 встановлено факт не підписання кредитного договору ОСОБА_2 , та неотримання ним коштів. ОСОБА_1 була позивачем у справі, відтак з цього часу могла довідатися про обставини укладання кредитного договору і відповідно усвідомлювати наслідки. Проте із позовом про визнання кредитного договору недійсним звернулася 02.05.2018, тобто поза межами строку позовної давності.

Підтверджено, що ще у квітні 2009 році ОСОБА_1 в зв`язку з порушенням кримінальної справи щодо ОСОБА_3 через підробку кредитного договору викликалася для допиту до прокуратури Ананьївського району Одеської області і від надання пояснень в порядку ст.63 Конституції відмовилася (а.с.82-83), однак за відсутності її пояснень суд вважає за неможливе обчислювати строк позовної давності з цього часу.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що про обставини укладання договору ОСОБА_1 стало відомо лише 15.07.2015 дата ухвалення рішення Котовським міськрайонним судом про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке суперечить вищевикладеним фактам, і, крім того, з самого тексту рішення видно, що її представник в судовому засіданні посилався на рішення від 19.02.2013 у справі, в якій вирішувалося про недійсність кредитного договору з цих самих підстав, що також підтверджує невідповідність доводів дійсним обставинам справи.

З огляду на викладене, не вбачається наявності поважних причин поновлення строку.

Зважаючи на викладене, у задоволенні позову про визнання кредитного договору нікчемним слід відмовити через пропуск строку позовної давності.

Викладене є підставою для унеможливлення застосування до договорів іпотеки, укладених на його забезпечення, наслідків недійсності цього правочину.

Надаючи оцінку вимогам про визнання недійсним договору іпотеки від 14.04.2009, як такого, що укладений внаслідок обману, суд виходить з наступного.

Сторонами договору іпотеки є юридична особа ВАТ «Ощадбанк», яку представляв в.о. керуючого Балтським відділенням №2822 ВАТ «Державний ощадний банк України» Шмигановський С.А., та ОСОБА_1 . З довіреності від 18.02.2009 та наказу№307-К/а вбачається, що представник банку діяв у межах наданих повноважень (а.с.11,12).

Незважаючи на притягнення до відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , жодним рішенням не встановлено факту неправомірної чи недобросовісної поведінки ПАТ «Ощадбанк», який є стороною договору іпотеки. Встановлено, що підробка документів мала місце з боку ОСОБА_3 чоловіка на той час ОСОБА_1 , тому законних підстав вважати встановленим наявність у АТ «Ощадбанк» умислу на вчинення обману не має. Доводи про те, що є ознаки злочину в діях колишнього керівника Балтського відділення ВАТ «Ощадбанк» Євдокимова О.В. також підставою для визнання угоди недійсною не є, оскільки договір іпотеки укладався із іншим представником банку, щодо якого такі обставини не встановлені.

Більш того, на час укладання спірної угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали лише в 2015 році, жодні відомості про фактичні обставини укладання договору іпотеки у справі відсутні, ОСОБА_1 в судове засідання як суду першої, такі і апеляційної інстанції не з`явилася, рішення суду не оскаржила.

В зв`язку з порушенням кримінальної справи щодо ОСОБА_3 через підробку договору в квітні 2009 року ОСОБА_1 викликалася для допиту до прокуратури Ананьївського району Одеської області і від надання пояснень в порядку ст.63 Конституції відмовилася (а.с.82-83).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 229 цього Кодексу), такий правочин вважається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 не доведено умислу з боку іншої сторони договору, а також укладання договору без усвідомлення істотних обставин, тому позов не підлягає задоволенню.

Відомості про укладення ОСОБА_1 іншого договору іпотеки, в якому вона є стороною, про який зазначено в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , відсутні, оспорювати договір внаслідок обману вправі сторона правочину, тому вимоги в цій частині позову є безпідставними.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, проте шляхом невірного обґрунтування, та не надав відповіді на всі аргументи сторони, тому рішення підлягає зміні, апеляційна скарга ОСОБА_3 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.12.2019.

Головуючий:

Судді: