УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Москвичової О.Р.

та учасників справи:

представників Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Іванова Ю.В., Чоботок О.І.,

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Решетова В.В.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Т.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника Органу опіки і піклування Вінницької РДА Борсука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

УСТАНОВИВ:

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області 16 липня 2019 року надійшло клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 16 липня 2018 року Державною адміністрацією Королівства Данії у справі, ініційованій заявником ОСОБА_1 , було винесено тимчасове рішення про опіку. У ході розгляду справи 22 червня 2018 року було проведено зустріч з обома батьками. Обом батькам було доведено, що ніхто з них не може подорожувати за межі країни з Фредеріком під час розгляду справи про опіку. Дане рішення діяло протягом чотирьох тижнів до передачі справи до суду.

5 жовтня 2018 року Судом Колдінгу (Королівство Данія) ухвалено рішення про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа № ВS-25938/2018-КОL). Згідно з рішенням датського суду найкращим рішенням для дитини буде її передача під опіку батькові.

10 жовтня 2018 року до Міністерства юстиції України через Міністерство зі справ дітей та соціальних питань Королівства Данії надійшло клопотання Стягувача громадянина Королівства Данія про визнання в Україні згаданого рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія).

За вказаних обставин, посилаючись на Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року, яка набрала чинності для України з 01 лютого 2008 року, учасницею якої є також Королівство Данія, ст.ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст.ст. 468, 471-473 ЦПК України, Міністерство юстиції України просить визнати на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні 16.12.2019 представники Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Іванова Ю.В. та ОСОБА_4 . підтримали подане ними клопотання та просили його задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Решетов В.В також підтримав клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Суду також пояснив, що Суд Колдінгу (Королівство ОСОБА_5 ) вчинив всі можливі способи, щоб повідомити ОСОБА_6 про розгляд справи. Також ОСОБА_7 було призначено адвоката, який був присутній під час розгляду справи, виступив проти позову і навіть подавав зустрічні вимоги ОСОБА_8 , в яких вимагав, щоб ОСОБА_3 проживав тільки разом з нею. Просив задовольнити клопотання та визнати на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки підстави для відмови в такому визнанні відсутні.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні 16.12.2019 заперечила проти клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суду також пояснила, що дитина на даний час проживає в комфортних умовах, проживає з мамою, бабусею та дідусем, свого батька дитина не пам`ятає. В Данії вони проживали в жахливих умовах, ОСОБА_1 жорстоко поводився з нею та з дитиною, вигнав їх з дому, тому вони деякий час проживали в кризовому центрі, через що вона подала заяву на розлучення. 30.06.2018 в кризовому центрі їй повідомили, що їх розлучили, і 01.07.2018 для допомогою посольства України в Данії вона виїхала з дитиною до України. Офіційно їй не повідомляли, що вона не має права вивозити дитину за кордон, їй тільки говорили, що вона після розлучення не буде мати право проживати в Данії. Данською мовою вона не володіє, доступу до своєї електронної пошти в Данії вона не мала, тому будь-яких повідомлень з суду вона не отримувала і про рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над сином вона не знала, а тільки дізналася про це, коли їй прийшло повідомлення з Вінницького районного суду Вінницької області.

Крім того, 16.12.2019 через канцелярію суду ОСОБА_2 долучила письмові пояснення по справі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Ткаченко Т.В. в судовому засіданні 16.12.2019 заперечила проти визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Суду пояснила, що наразі, після повернення в Україну, ОСОБА_9 разом з сином ОСОБА_10 проживають разом із старшим сином та батьками ОСОБА_11 у їхньому будинку та разом піклуються про ОСОБА_12 . Батьки ОСОБА_11 є пенсіонерами за віком, у зв`язку з чим мають час та можливість суттєво допомагати ОСОБА_11 у догляді за дитиною. Крім того, бабуся ОСОБА_10 має педагогічну освіту та практичний досвід у вихованні дітей, оскільки працювала вчителем у школі. Таким чином, Фредеріку, окрім повноцінного сімейного догляду, надається професійна педагогічна допомога у його вихованні та розвитку. На сьогоднішній день дитина перебуває на грудному вигодовуванні та нерозлучна з матір`ю. За рік перебування в Україні повністю адаптувалася до проживання у країні, громадянином якої є та у колі сім`ї - матері, брата, бабусі та дідуся. Рішенню Суду Колдінгу від 05.10.2018 передувало рішення Державної адміністрації Королівства Данії від 16.07.2018 про надання тимчасової повної опіки над сином батькові. Обидва рішення були ухвалені у відсутності матері, а так само будь-кого з її представників. Матеріали справи не містять жодного доказу належного сповіщення відповідачки судом м. Колдінг (Данія) про слухання справи ані 05.10.2018, ані в інші дати. Таким чином, наявна підстава для відмови у задоволенні клопотання, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 468 ЦПК України, а саме: неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи іноземним судом, внаслідок чого ОСОБА_13 була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі. Крім цих підстав для відмови у задоволенні клопотання, нормами міжнародного права передбачена відмова і по суті, коли рішення суперечить публічному порядку та інтересам дитини. Вважає, що слід застосувати п. «b» ч. 1 ст. 10 Конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми, відповідно до норм якої у визнанні рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо встановлено, що через зміну обставин, у тому числі через закінчення часу, але не через просту зміну місця проживання дитини після неправомірного переміщення, наслідки первісного рішення явно більше не відповідають інтересам благополуччя дитини. Відповідно до висновку Вінницької РДА, зробленому за результатами розгляду клопотання Служби у справах дітей на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, малолітній син ОСОБА_12 з першого дня свого життя постійно знаходиться з матір`ю ОСОБА_2 . Дитина, перебуваючи тривалий час в Україні, соціально адаптувалася, їй забезпеченні належні побутові умови, умови для фізичного, духовного, освітнього розвитку. Різка зміна укладу життя, розлучення дитини з матір`ю, коли дитину годують грудним молоком, може негативно вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини. Тому просить відмовити у задоволені клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство ОСОБА_5 ) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, 19.08.2019 через канцелярію суду представником заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокатом Ткаченко Т.В. були подані письмові заперечення, додатками до якого є певні докази.

Представник Органу опіки і піклування Вінницької РДА Борсук М.В. у вирішенні клопотання про визнання на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поклався на розсуд суду.

Заслухавши думки та пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, долучені до клопотання та надані суду учасниками справи, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні установлено, що між громадянином Королівства ОСОБА_14 та громадянкою України ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Колдінг (Данія) народився ОСОБА_3 , батьками якого є громадянин Королівства ОСОБА_14 та громадянка України ОСОБА_2 .

З ксерокопії довідки Кризового центру м. Фредерісія від 04 червня 2018 року, перекладеної на українську мову, вбачається, що гр. ОСОБА_2 разом з своїм сином Фредеріком з 12 квітня 2018 року перебувала у вказаному Кризовому центрі. Причиною перебування ОСОБА_11 в центрі було її бажання піти від чоловіка, який піддавав її психічному насильству впродовж тривалого часу. В довідці також зазначено, що ОСОБА_11 походить з України і пройшла процедуру возз`єднання сім`ї з чоловіком. Її син є громадянином Данії. Після возз`єднання сім`ї ОСОБА_11 перебувала на утриманні чоловіка, що припинилося після того, як ОСОБА_11 пішла з дому, тому вона звернулась до муніципалітету Колдінг по матеріальну допомогу. ОСОБА_11 бажає розірвати шлюб з чоловіком і проживати разом зі своїм сином, тому під час перебування в Кризовому центрі вона подала заяву про розірвання шлюбу і в даний час очікує відповіді від державного управління. Окрім того, був збережений контакт між Фредеріком та його батьком на той період, поки питання, що стосуються співпраці та батьківської відповідальності, вирішуються державною адміністрацією (а.с. 104).

Згідно пояснень в судовому засіданні ОСОБА_2 кризовий центр вона з сином ОСОБА_10 покинули 01 липня 2018 року.

25 червня 2018 року Посольством України у ОСОБА_15 Нільсена було зареєстровано громадянином України, що підтверджується ксерокопією довідки № 61218/19-532/2-143, виданої Посольством України у Королівстві Данія 25 червня 2018 року (а.с. 105).

Також на ім`я ОСОБА_10 було видано посвідчення особи на повернення в Україну, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 106-107).

На підставі посвідчення особи на повернення в Україну 01 липня 2018 року ОСОБА_9 разом з сином ОСОБА_10 виїхали до України.

16 липня 2018 року Державною адміністрацією Королівства Данії у справі, ініційованій заявником ОСОБА_1 , було винесено рішення про тимчасову опіку. У ході розгляду справи 22 червня 2018 року було проведено зустріч з обома батьками. Обом батькам було доведено, що ніхто з них не може подорожувати за межі країни з Фредеріком під час розгляду справи про опіку. Дане рішення діяло протягом чотирьох тижнів до передачі справи до суду, що підтверджується його копією, перекладеною на українську мову (а.с. 53-60).

5 жовтня 2018 року Судом Колдінгу (Королівство Данія) ухвалено рішення про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа № ВS-25938/2018-КОL). Зі змісту рішення (вироку) датського суду вбачається, що суд визнав найкращим рішенням для дитини її передачу під опіку батькові, що підтверджується його копією, перекладеною на українську мову (а.с. 38-42).

Також судом установлено, що на даний час, після повернення в Україну, ОСОБА_9 разом з сином ОСОБА_10 проживають разом із старшим сином та батьками ОСОБА_11 у їхньому будинку та разом піклуються про ОСОБА_12 . Батьки ОСОБА_11 є пенсіонерами за віком. Зі слів ОСОБА_2 , на сьогоднішній день дитина перебуває на грудному вигодовуванні та нерозлучна з матір`ю, за рік перебування в Україні дитина повністю адаптувалася до проживання у країні, громадянином якої ,є та у колі сім`ї: матері, брата, бабусі та дідуся.

На підтвердження своїх пояснень заінтересованою собою ОСОБА_2 та її представником адвокатом Ткаченко Т.В. до суду були подані такі письмові докази: ксерокопія акта обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини Фредеріка від 06 серпня 2019 року (а.с. 108); ксерокопія довідки № 2981 про склад сім`ї ОСОБА_2 , виданої Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 109); ксерокопія трудової книжки та диплому про педагогічну освіту ОСОБА_16 матері ОСОБА_2 (а.с. 110-111); ксерокопія медичної довідки та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_17 , відповідно до якої дитина в даний час здорова, фізичний розвиток середній, психо-моторний розвиток відповідає віку (а.с. 112, 113).

Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 15 серпня 2019 року було надано висновок за № 01-43/1687 про те, що малолітній син ОСОБА_12 з першого дня свого життя постійно - 1 рік та 10 місяців знаходиться з матір`ю ОСОБА_2 . Дитина, перебуваючи тривалий час в Україні, соціально адаптувалася, їй забезпеченні належні побутові умови, умови для фізичного, духовного, освітнього розвитку. Різка зміна укладу життя, розлучення дитини з матір`ю, коли дитину годують грудним молоком, може негативно вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини, що підтверджується ксерокопією вказаного висновку (а.с. 114-115).

Аналогічний висновок, але за № 01-43/2513 від 13.12.2019, було надано на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.10.2019 в судовому засіданні 16.12.2019 представником Органу опіки і піклування Вінницької РДА Борсук М.В. (а.с.163-164).

З дослідження змісту рішення Державної адміністрації Королівства Данії від 16 липня 2018 року про надання тимчасової опіки над сином батькові та рішення (вироку) Королівства Данії від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною його батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (справа № ВS-25938/2018-КОL), убачається, що обидва ці рішення були прийняті у відсутність матері дитини ОСОБА_10 ОСОБА_2 . Як зазначено у рішенні від 16 липня 2018 року, його прийнято «на неповних підставах, оскільки ОСОБА_13 не мала змоги коментувати цю справу особисто» (а.с. 55). Як зазначено в рішенні (вироку) суду Колдінгу від 05 жовтня 2018 року, «справа розглядалася за відсутності ОСОБА_8 за посередництвом призначеного адвоката Нільса-Еріка Калмайера» (а.с. 38), ОСОБА_18 викликана до суду через видання «Державний вісник», але вона не відкликнулась на запрошення» (а.с. 39).

За приписами частини 1 статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У частині 7 статті 473 ЦПК України зазначено, що у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 468 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Стаття 53 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, яка ратифікована Україною 14 вересня 2006 року та набрала чинності для України з 01 лютого 2008 року, учасницею якої є також Королівство Данія, визначає, що ця Конвенція застосовується лише до заходів, ужитих у Державі після того, як Конвенція набрала чинності для цієї Держави. Ця Конвенція застосовується до визнання та виконання заходів, ужитих після набрання нею чинності у відносинах між Державою, в якій заходів було вжито, та Державою, в якій було подано прохання.

Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, заходи, ужиті органами Договірної Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах. У визнанні, однак, може бути відмовлено: а) якщо захід було вжито органом, юрисдикція якого не ґрунтувалася на одній з підстав, передбачених у Розділі II; b) якщо заходу було вжито, за винятком невідкладних випадків, у рамках судового або адміністративного провадження, без надання дитині можливості бути заслуханою в порушення основних принципів процедури Держави, в якій було подано прохання; c) на прохання будь-якої особи, яка стверджує, що захід порушує її батьківську відповідальність, якщо такого заходу було вжито, за винятком невідкладних випадків, без надання такій особі можливості бути заслуханою; d) якщо таке визнання явно суперечить публічному порядку Держави, в якій було подано прохання, з урахуванням найвищих інтересів дитини; e) якщо захід є несумісним із заходом, ужитим пізніше в не-Договірній Державі звичайного місця проживання дитини, у разі, якщо останній задовольняє вимоги визнання в Державі, в якій було подано прохання; f) якщо не дотримано процедури, передбаченої в статті 33.

Судом також установлено, що хоч і рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05.10.2018 про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було прийняте у відсутність матері дитини ОСОБА_2 , однак Судом ОСОБА_19 (Королівство ОСОБА_5 ) були прийняті всі передбачені міри щодо повідомлення ОСОБА_2 про слухання справи. Відповідно до наданої інформації встановлено: справу викладено на порталі справ судів 17 липня 2018 року; 18 липня 2018 року ОСОБА_20 проінформували про справу і вона отримала термін до 25 липня 2018 року для коментарів щодо можливого призначення адвоката, про що була ознайомлена за допомогою повідомлення а електронній пошті; 26 липня 2018 року суд не отримав відповіді від ОСОБА_8 , і відповідно до звичайної практики суд призначив телефонний допит у справі, повістка про який була опублікована на порталі справ, і ОСОБА_13 по електронній пошті отримала вказівки про те, що у справі є нові обставини; ОСОБА_13 не брала участь у телефонному допиті 2 серпня 2018 року; в ході телефонного допиту суд вирішив призначити адвоката для Олени Бояр відповідно до параграфу 449 Кримінально-процесуального закону; в той же день Нільс- ОСОБА_21 призначений адвокатом для ОСОБА_8 ; 3 серпня 2018 року встановлено термін допиту у справі на 21 серпня 2018 року, з метою повідомлення ОСОБА_8 повістка на допит відправлена через поліцію; 13 серпня 2018 року поліція повідомила, що вона не змогла знайти ОСОБА_20 , кризовий центр «Фредерісія» пояснив, що вона вже тривалий час тут не перебуває, і що кризовий центр не знав, куди вона зникла; в ході допиту 21 серпня 2018 року ОСОБА_22 подав заяву, суд переніс розгляд справи на 28 вересня 2018 року, на якому повинен бути проведений допит у справи, суд вирішив викликати ОСОБА_20 на вказаний допит через «Державний вісник»; 8 вересня 2018 року в Державному віснику було опубліковано оголошення, від якого ведеться відлік часу до допиту, в оголошенні зазначено, що в разі відсутності ОСОБА_8 суд прийме рішення, що базується на наявній підставі; ОСОБА_13 не з`явилася на допит 28 вересня 2018 року, суд прийняв рішення, яке було оголошено 5 жовтня 2018 року; 8 жовтня 2018 року ОСОБА_13 була ознайомлена з рішенням за допомогою порталу справ судів, у зв`язку з цим ОСОБА_13 отримала рекомендацію на свою адресу електронної пошти (а.с. 19-22).

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що 22.06.2018 за її участі та за участі ОСОБА_1 відбулася зустріч в приміщенні Державної адміністрації. Також вказані обставини підтверджуються копією рішення щодо тимчасової опіки, справа № 2018-28140, від 16.07.2018, перекладеного на українську мову (а.с.53-60). В даному рішенні вказано: «У протоколі цієї зустрічі зазначено, що ОСОБА_1 висловив свою стурбованість тим, що ОСОБА_23 з собою до України, яка є її країною походження, виходячи з того, що ОСОБА_13 звернулася до ОСОБА_1 з проханням дозволити взяти Фредеріка до України. Обом батькам було доведено, що ніхто з них не може подорожувати за межі країни з Фредеріком під час розгляду справи про опіку. Під час зустрічі ОСОБА_1 вимагав повної тимчасової опіки. Розгляд справи про повну тимчасову опіку було закрито у Державній адміністрації 26 червня 2018 року на підставах вказівки ОСОБА_1 з огляду на те, що ні кризовий центр, ні муніципалітет не були стурбовані тим, що ОСОБА_24 країну. ОСОБА_13 висловила обом відомствам, що вона хоче залишитися в Данії, і що вона навіть знайшла житло. Кризовий центр та муніципалітет повідомили ОСОБА_20 , що вона не може вивезти Фредеріка з країни, і ОСОБА_13 це зрозуміла».

Тобто, судом установлено, що ОСОБА_2 достовірно знала вимоги ОСОБА_1 щодо повної тимчасової опіки над сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 була повідомлена про те, що під час розгляду цієї справи вона не може подорожувати за межі країни з сином Фредеріком; під час розгляду судової справи Судом Колдінгу було вжито всіх необхідних заходів щодо виклику ОСОБА_2 та повідомленні її про розгляд справи, ОСОБА_2 було призначено адвоката під час розгляду цієї справи, який в інтересах ОСОБА_2 навіть звернувся до суду з зустрічними вимогами про повну опіку над сином.

Таким чином, вищезазначене дає суду зробити висновок про те, що будь-які підстави, передбачені і ч. 2 ст. 468 ЦПК України, і ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, для відмови у визнанні рішення іноземного суду відсутні.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Ткаченко Т.В. в своєму письмовому запереченні стверджує, що, крім процесуальних підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення суду Колдінгу (не повідомлено відповідача про розгляд справ, що позбавило її можливості прийняти участь у розгляді цих справ), нормами міжнародного права передбачена відмова і по суті, коли рішення суперечить публічному порядку та інтересам дитини. І це є основною підставою для відмови у задоволенні клопотання стягувача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України у клопотанні відмовляється перш за все на підставах, зазначених у міжнародному договорі. Таким договором є Європейська конвенція про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року, яка ратифікована Україною 06 березня 2008 року та набрала чинності для України 01 листопада 2008 року, учасницею якої є також Королівство Данія. Зазначений міжнародний договір є спеціальним до Гаазької Конвенції про юрисдикцію, на яку посилається представник стягувача. Водночас обидві Конвенції містять ідентичні підстави для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, а саме: -пунктом d) частини 2 статті 23 Гаазької Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року визначено, що у визнанні заходів, ужитих органами Договірної Держави, може бути відмовлено, якщо таке визнання явно суперечить публічному порядку Держави, в якій було подано прохання, з урахуванням найвищих інтересів дитини; -пунктом a) частини 1 статті 10 Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року визначено, що у випадках, не передбачених статтями 8 й 9, у визнанні та виконанні може бути відмовлено не тільки на підставах, зазначених у статті 9, а й також на будь-якій з таких підстав, зокрема, якщо встановлено, що наслідки рішення явно суперечать основоположним принципам законодавства запитуваної Держави про сім`ю та дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до п. «b» частини 1 статті 10 Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року, у визнанні рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо встановлено, що через зміну обставин, у тому числі через закінчення часу, але не через просту зміну місця проживання дитини після неправомірного переміщення, наслідки первісного рішення явно більше не відповідають інтересам благополуччя дитини. В Законі України «Про ратифікацію Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми» міститься поняття «неправомірне переміщення», яке означає переміщення дитини через міжнародний кордон на порушення рішення стосовно опіки над нею, яке було ухвалене в Договірній Державі та є обов`язковим для виконання в такій Державі. На користь застосування наведених норм міжнародного права для відмови у задоволенні клопотання стягувача виключно в інтересах малолітньої дитини свідчать обставини, що склалися, а саме: знаходження малолітнього сина ОСОБА_12 Нільсена з першого дня свого життя постійно разом з матір`ю ОСОБА_2 , перебування його на грудному вигодовуванні, його соціальну адаптацію в Україні, забезпечення йому належних умов для фізичного, духовного та освітнього розвитку; рішення (вирок суду), винесений судом Данії стосовно надання повної опіки над дитиною одному батьків, означає, що цей вирок може бути приведений в виконання у вигляді примусової, в разі потреби, видачі дитини даному з батьків за допомогою судового виконавця, що може вплинути на психічний стан дитини. Тому, виходячи з наведеного, передача батьківських прав опіки громадянину ОСОБА_14 жодним чином не відповідає інтересам благополуччя дитини та суперечить принципам Декларації прав дитини. В силу свого віку та статті, дитина повинна виховуватись матір`ю. ОСОБА_12 більшу частину свого життя перебуває в Україні та не пам`ятає ОСОБА_25 як свого батька. Між матір`ю та дитиною існує емоційний зв`язок, який стягувач намагається припинити, заволодівши повним одноособовим правом опіки над дитиною за допомогою державних органів Данії, які намагаються захистити інтереси своїх громадян. Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про визнання виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми» встановлені застереження до ст. 17 Конвенції наступного змісту: «За наявності будь-якої з підстав, визначених у статті 10 Конвенції, у випадках, передбачених статтями 8 і 9 Конвенції, Україна залишає за собою право відмовитися від визнання та виконання надісланих їй рішень стосовно опіки над дітьми». Відтак згідно вказаних норм, у суду є всі законні підстави для відмови у задоволені поданого клопотання.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Рішенням Суду Колдінгу (Королівство ОСОБА_5 ) від 05 жовтня 2018 року було скасовано спільну опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і передано всі права опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Розглядаючи клопотання про визнання рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року на території України, суд не може входити в обговорення правильності цього рішення по суті.

Крім того, Рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_2 не оскаржувалося, дане рішення набрало законної сили.

Заінтересованою стороною ОСОБА_2 та її представником не надано суду достатніх доказів, що передача батьківських прав опіки над сином ОСОБА_10 громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_25 не відповідає інтересам благополуччя дитини та суперечить принципам Декларації прав дитини.

Керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, яка ратифікована Україною 14 вересня 2006 року та набрала чинності для України з 01 лютого 2008 року, ст.ст. 468, 471-473, 501 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати на території України рішення Суду Колдінгу (Королівство Данія) від 05 жовтня 2018 року про скасування спільної опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передачу всіх прав опіки над дитиною ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 20.12.2019.

СУДДЯ Ю.Ф.Карпінська