справа № 359/6303/16 головуючий у суді І інстанції - Борець Є.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Іванківської міської ради Бориспільського району Київської області, Відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи - Управління держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконними та скасування актів встановлення зовнішніх меж земельних ділянок, визнання незаконним та скасування свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, визнання незаконними та скасування паспорту на забудову садиби, зобов`язання демонтувати господарську будівлю та горожу та відновити ширину вулиці, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним і скасувати акт від 12 березня 2007 року встановлення зовнішніх меж та передачі на зберігання межових знаків власнику земельної ділянки площею 0,18 га та шириною з фасаду АДРЕСА_1 , згідно абрису, 24 метри ОСОБА_3 ; визнати незаконним і скасувати акт від 12 березня 2007 року встановлення зовнішніх меж та передачі на зберігання межових знаків власнику земельної ділянки площею 0,04 га та розмірами, згідно абрису, 18х22 метри ОСОБА_3 ; визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 , видане 14 листопада 2014 року на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, та скасувати номер його державної реєстрації, зобов`язавши Іванківську сільську раду Бориспільського району Київської області повернути цю земельну ділянку до земель комунальної власності; визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 , видане 14 листопада 2014 року на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства землі сільськогосподарського призначення, та скасувати номер його державної реєстрації, зобов`язавши Іванківську сільську раду Бориспільського району Київської області повернути цю земельну ділянку до земель комунальної власності; визнати незаконним і скасувати паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті України забудовника ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди в користуванні домоволодінням за рахунок усунення перешкод в проїзді автомобільного транспорту до земельної ділянки ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 за свої грошові кошти знести будівлю під одним дахом гараж, літня кухня, приміщення для зберігання інвентаря, погріб та огорожу як збудовані на землі комунальної власності загального користування в АДРЕСА_1 , земля якої, згідно вимог п. «а» ч.3 ст.83 Земельного кодексу України 2001 року не може передаватись у приватну власність; усунути перешкоди в користуванні домоволодінням ОСОБА_1 , зобов`язавши Іванківську сільську раду Бориспільського району Київської області відновити ширину тієї частини АДРЕСА_1, яка знаходиться між земельними ділянками ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з однієї сторони та земельними ділянками ОСОБА_3 з протилежної сторони, встановивши цю ширину на всьому протязі, згідно ДБН 360-92 С47, не менше 8-10 метрів за рахунок зменшення розмірів обох, повернутих у комунальну власність, земельних ділянок відповідача ОСОБА_3 , зокрема за рахунок зменшення ширини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_3 з фасаду по АДРЕСА_1 з 24 метрів до 18 метрів та зменшення її площі з 0,18 га до 0,12 га, як і було при складанні договору дарування від 24 грудня 2003 року.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на продаж домоволодіння відповідача по справі ОСОБА_3 до закінчення розгляду справи.

Заява обґрунтована тим, що в інтернеті є оголошення про продаж будинку та 10 червня 2019 року житловий будинок та інші будівлі оглядалися брокером та покупцем.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 рокуОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та накласти арешт на домоволодіння.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач та зазначає, що суд першої інстанції намагається надати можливість відповідачу ОСОБА_3 уникнути відповідальності за руйнацію АДРЕСА_1 протягом близько 100 (ста) метрів, так як відповідач ОСОБА_3 залишив у найвужчих місцях всього 1,9 метрів ширини вулиці, хоча вулиця була шириною 9,59-10,8 метрів. Позивач не може проїхати до свого володіння. Позивач посилається на порушення судами норм матеріального права під час ухвалення судових рішень у справі № 2-115/09. Накладення арешту на домоволодіння відповідає змісту позовних вимог, оскільки предметом позову є саме усунення перешкод у користуванні домоволодінням позивача якраз за рахунок домоволодіння відповідача шляхом зменшення ширини та площі його земельної ділянки, які виставлені на продаж та шляхом знесення незаконно збудованих господарських будівель та огорожі відповідача. Суд не взяв до уваги пояснення відповідача, що домоволодіння продають його діти.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження цього об`єкту нерухомого майна у власність інших осіб жодним чином не ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Не накладення арешту на домоволодіння відповідача не ускладнить захист прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду. Предметом спору є саме право на проїзд до земельної ділянки позивача, а не право на домоволодіння відповідача. Ця обставина свідчить про те, що захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, не відповідає змісту заявлених вимог.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив, зокрема, усунути перешкоди в користуванні домоволодінням за рахунок усунення перешкод в проїзді автомобільного транспорту до земельної ділянки ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_3 за свої грошові кошти знести будівлю під одним дахом гараж, літня кухня, приміщення для зберігання інвентаря, погріб та огорожу як збудовані на землі комунальної власності загального користування в АДРЕСА_1 .

Таким чином, спосіб забезпечення позову, який просить застосувати заявник, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Проте, ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про накладення арешту на домоволодіння відповідача ОСОБА_3 , не ідентифікує його, тобто, не зазначає адреси, за якою воно знаходиться. Прохальна частина позовної заяви також не містить таких даних.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції не взяв до уваги, що така заява не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, згідно з якою заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Подана до суду заява ОСОБА_1 не містить вищезазначених даних та до неї не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Отже, у порушення ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву, яка не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України. Зазначене порушення судом норм процесуального права було перешкодою для суду першої інстанції для розгляду заяви по суті та позбавляє апеляційний суд можливості вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав до забезпечення позову у даній справі.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув зазначену заяву по суті з грубими порушеннями норм процесуального права в силу вимог ст. 376 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для виконання вимог ч. 9 ст. 153 ЦПК України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, однак, не в зв`язку з відсутністю підстав до забезпечення позову, а в зв`язку з відсутністю в позовних вимогах точної адреси домоволодіння, про знесення якого просить позивач, а також відсутністю ідентифікації об`єкта забезпечення позову в поданій заяві.

Зазначеним порушенням вимог закону зі сторони позивача суд оцінки не дав і фактично вирішив питання про забезпечення позову щодо об`єкта, про який позивач не просив в своїй заяві.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2019 року змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.