Справа №150/266/19
Провадження по справі №2/150/146/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Володовській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача - голова Лозівської ради Чернівецького району Вінницької області В. Продан в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), згідно виданого їй сертифікату, однак, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються районною державною адміністрацією Вінницької області міститься запис про визнання недійсним запису про видачу ОСОБА_1 сертифікату на право на землю, тому в даному випадку позивачу слід звертатися з позовом не до Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, а до особи, якою такий запис вчинено. Лозівська сільська рада в розпаюванні земель колективної власності КСП «Промiнь» с. Лозове участі не брала. Сільська рада не проводила видачу сертифікаігв на землю. Сертифікат серії НОМЕР_1 надавав право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) на підставі рішення Чернівецької РДА вiд 27 червня 1997р., у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Промінь» розміром 1,74га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зауважив, що вся земля КСП «Промінь» розпайована між пайовиками в кількості 751 паю. На даний час вільної землі немає. Відповідно до ст.122 Земельного кодексу України сільська рада не розпоряджається землями за межами населеного пункту.

З`ясувавши позицію сторін, (їх представників), дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

Як свідчить трудова книжка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 1988 року по 2000 рік працювала у КСП «Промінь» с. Лозове Чернівецького району Вінницької області та була членом вказаного підприємства ( а.с. 6).

ОСОБА_1 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), Указів Президента «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Закону України «Про встановлення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) ОСОБА_1 отримала право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського товариства.

В ході розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств, яке проводилось відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організацiям", ОСОБА_1 отримала право на отримання земельної частки (паю) із сільськогосподарських угідь, що перебували у колективній власності КСП «Промінь» с. Лозове Чернівецького району Вінницької області, як член зазначеного підприємства.

Оглянутою в судовому засіданні книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються районною державною адміністрацією Вінницької області по колишньому КСП «Промінь» с. Лозове встановлено, що на 225 аркуші міститься запис про те, що 05 серпня 1997 року за №679 здійснено запис про те, що ОСОБА_1 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 в розмірі 1,74 умовних кад. га. на підставі рішення Чернівецької РДА №110 вiд 27 червня 1997 року. Разом з тим у вище вказаній книзі здійснено запис про недійсність сертифіката. Однак, ким здійснено цей запас та на підставі чого встановити не можливо.

Як вбачається із листа Чернівецької районної державної адміністрації від 27.06.1997 року за №110, головою Чернівецької райдержадміністрації С. Панасюком було прийнято розпорядження про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай), в пункті 2 якого зазначалося про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) 751 громадянину - співвласнику колективної власностї на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь». Однак, поіменний список громадян співвласників при розпорядженні відсутній (а.с. 38). Зазначене підтверджується і архівною копією розпорядження голови райдержадміністрації від 27.06.1997 року №110 (а.с. 39).

Як зазначається у відповіді районної державної адміністрацiї на звернення гр. ОСОБА_1 вiд 24.05.2019 року №29-В-114-1, та листа начальника архівного відділу А.А. Пасічник вiд 22.05.2019 р. №52/01-17, відповідно до даних Чернівецького архівного вiдділу за січень - квітень 1998 року відсутній запис про визнання сертифіката ОСОБА_1 не дійсним, а також в розпорядженні голови райдержадміністрації №2 вiд 10.01.2005 року про погодження технічної документацiї, передачу земельних (паїв) та видача державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів КСП «Промінъ» на території Лозівської сільської ради, прізвище ОСОБА_1 - відсутнє (а.с. 24, 40).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не можу позбавити її права на земельну частку (пай).

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення законодавчого органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пунктів «б», «ґ» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну частку (пай).

На підставі вище наведеного, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 прийшов до висновку про задоволення її позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.328 ЦК України, ст., ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 206 ч.4, 263 - 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай серії НОМЕР_1 , виданого 01 серпня 1997 року, яка розташована на території в Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, як члена колективного сільськогосподарського товариства «Промінь» с .Лозове Чернівецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк