Справа № 242/795/18
Провадження № 2/242/100/19
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Державний нотаріус Першої селидівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту сумісного проживання без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначила, що з 03.10.2000 р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 Проживали разом до його смерті за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Вона поховала ОСОБА_5 Звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але було повідомлено про те, що вона не має права на майно померлого. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для оформлення спадщини. Просила встановити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, у період з жовтня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.№ НОМЕР_1, право особистої приватної власності на майно, а саме на: 3/4 частини легкового автомобіля ВАЗ 21112-125-51, реєстраційний № НОМЕР_2, тип - легковий універсал, номер шасі НОМЕР_4, колір чорний, технічний паспорт - НОМЕР_5; 3/4 частини грошових коштів, які перебувають на особовому рахунку ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

28.02.2018 р. позивачем було подано заяву про відкликання позову в частині визнання права власності на 3/4 частини спадкового майна, яку було задоволено ухвалою суду від 05.03.2018 р.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Таким чином, ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області Пирогової Л.В. від 07.03.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, оскільки факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 не визнається відповідачем ОСОБА_2

Відповідачем 24.05.2018 р. надано відзив на дану позовну заяву, в якому зазначила, що дані вимоги не відповідають дійсності, тому що позивач не могла і не проживала в спірний період з ОСОБА_5 і спільно з ним не набувала зазначене у позові майно.

Згідно розпорядження № 16/18 від 04.07.2018 р. у зв'язку із закінченням п'ятирічного терміну повноважень судді Пирогової Л.В. з 27.06.2018 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 р. справу передано на розгляд судді Черкову В.Г.

Ухвалою від 10.06.2018 р. суддею Черковим В.Г. було прийнято справу до розгляду та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначивши по справі підготовче засідання.

В строк, визначений судом, відповідач відзив на позовну заяву не надав.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову.

Також, представник відповідача надав письмову промову у дебатах, в якій також зазначив, що з тексту Акту про проживання від 18.01.2018 р., що був виданий головою ОСББ ОСОБА_6, вбачається, що позивач проживала разом з померлим в період з жовтня 2000 р. по день смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, але це не відповідає дійсності, тому що згідно договору купівлі-продажу цієї квартири померлий придбав її 18.10.2002 р. Вважає, що свідок ОСОБА_7 в ході судового засідання взагалі не дала свідчень для встановлення обставин, які відносяться до предмету доказування. Свідок ОСОБА_8 дала невірні свідчення з приводу того, що позивач стала проживати з померлим з кінця 2000 р. у квартирі по.АДРЕСА_1, оскільки померлий в цей час проживав з іншою жінкою за іншою адресою. Свідок ОСОБА_6, яка є головою ОСББ з 2016 р. і видала Акт про проживання зазначила, що склала акт на підставі тих відомостей, які їй надали позивач та сусіди. Свідок ОСОБА_9 вказала, що бачила, як позивач з померлим періодично заходила в квартиру та разом виходили, що вказує лише на наявність інтимних відносин. Також невірно зазначила період початку спілкування з померлим з середини 2000 р. Свідок ОСОБА_10 надав свідчення, які не мають відношення до предмету спору та не зміг підтвердити, що саме підписував. В той час, як свідок ОСОБА_11 показав, що позивач з померлим мали лише інтимні стосунки, але однією сім'єю не проживали.

Третя особа - Державний нотаріус Першої селидівської державної нотаріальної контори - у судове засідання не з'явилася. Про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала суду копію спадкової справи, про своє відношення до позову суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог, установив наступне.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що Акт склала на прохання позивача зі слів останньої та сусідів. Не пам'ятає, чи зареєстрована ОСОБА_1 за адресою померлого.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку позивача свідок ОСОБА_12 суду показала, що працює на ринку навпроти магазину, де працювали ОСОБА_1 та ОСОБА_5, підтримувала з ними дружні стосунки. Приблизно з 2000 р. вони стали мешкати разом і мешкали до дня смерті ОСОБА_5 З останнім познайомилася через ОСОБА_1, неодноразово була у них у гостях, також були на святкуваннях днів народження спільних друзів. Вони проживали разом як чоловік та дружина.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку позивача ОСОБА_13 суду показав, що був сусідом померлого. З 2000 р. і по день смерті ОСОБА_5 останній перебував у стосунках як чоловік і жінка з ОСОБА_1, вони жили разом як чоловік та дружина.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку позивача ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали зустрічатися у 2000 р. Вони разом зустрічали 2000 р. Також часто разом зустрічались на свята. Працювали вони разом та мешкали разом як чоловік та дружина.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку позивача ОСОБА_9 суду показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік та дружина приблизно з середини-кінця 2000 р. і по день його смерті. Вона була сусідкою ОСОБА_5 Спочатку у квартирі жив він сам, а потім з'явилася ОСОБА_1 Вона їх постійно бачила. Також, вони робили ремонт в квартирі. Вона декілька разів заходила у квартиру, вони в цей час також були разом. Інших жінок вона не бачила.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку відповідача ОСОБА_14 суду показав, що він з померлим товаришував сім'ями. З 1994 р. З 2003 р. ОСОБА_5, вирішив жити сам. Вони інколи зустрічалися. Він турбувався про доньку, казав, що все дістанеться їй. Ремонт в квартирі робив він сам. Знає, що зустрічався з якоюсь жінкою, проте в квартирі ні жінки, ні жіночих речей не бачив. Знає позивачку, так як вона працювала разом із покійним. ОСОБА_5 казав, що вони тільки працюють разом. Не може ні підтвердити, ні спростувати факту їх спільного проживання. Ховали ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Документи про поховання забрала ОСОБА_1

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку відповідача ОСОБА_15 суду показала, що вони дружили сім'ями. Знає, що ОСОБА_5 іноді зустрічався з ОСОБА_1, проте ключів від його квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у неї не було. Квартиру він придбав у жовтні 2002 р. У 2006 р. побудував магазин, а раніше був контейнер. В роботі йому допомагала ОСОБА_18, з якою він жив з 1996 р. по 2002 р. Коли приходила в квартиру до покійного, жіночих речей не бачила. Приходив до них у гості теж без жінки. ОСОБА_1 бачила з ОСОБА_5 на ринку. Також бачила його з іншими жінками. Казав, що все дістанеться дочці. Знає, що ОСОБА_1 перебувала у стосунках з ОСОБА_5 після 2002 р. і по 2006 р. Потім він перебував у стосунках з іншою жінкою з 2006 р. по 2015 р.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку відповідача ОСОБА_16 суду показала, що вона іноді зустрічалася з ОСОБА_5 Він пропонував їй спільно мешкати, але без реєстрації шлюбу, оскільки хотів, щоб все дісталося донці. Підтримувала близьки стосунки із покійним з 2006 р. по 2015 р. Зустрічались здебільшого у неї, проте, коли приходила до нього, жіночих речей не бачила. Вони разом ходили також у гості та на свята.

Допитаний у судовому засіданні свідок з боку відповідача ОСОБА_17 суду показав, що померлий мешкав сам у квартирі. Він іноді заходив до нього у гості, жіночих речей не бачив. Позивач з померлим мали лише інтимні стосунки, але однією сім'єю не проживали. Після 2013-2014 р. інформації не має, оскільки виїзджав у цей період.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та звіту, ОСОБА_5 належить легковий автомобіль ВАЗ 21112-125-51, реєстраційний № НОМЕР_2, тип - легковий універсал, номер шасі НОМЕР_4, колір чорний (а.с.9, 14).

Як вбачається з Акту від 18.01.2018 р., у період з жовтня 2000 р. по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, з ним мешкала однією сім'єю ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно договору-замовлення № 110, ОСОБА_1 здійснила організацію поховання ОСОБА_5 (а.с.11-12).

Постановою від 30.01.2018 р. у вчиненні нотаріальних дій після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують родинні відносини з померлим (а.с.15).

Згідно даних Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 Першою селидівською державною нотаріальною конторою Донецької області було заведено спадкову справу за № 143/2017 за заявою ОСОБА_2 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 Заповітів від імені померлого не посвідчувалось (а.с.89-126).

Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Як вбачається з позову, факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_5 Крім того, встановлення даного факту може мати юридичне значення щодо майна, набутого під час спільного життя.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст..74 СК України).

Таким чином, конструкція норми ст..60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й однин з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об'єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17.

Заперечуючи факт фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідач та її представник не довели що вони не проживали однією сім'єю як чоловік та дружина. Їх покази та покази свідків з боку відповідача обґрунтовані тим, що вони не бачили ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом у квартирі, коли вони були там.

Так, свідки з боку відповідача ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 у судовому засіданні дали покази, які ні спростовують, ні підтверджують факту сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Письмових доказів на скасування доводів позивача суду не надано.

Таким чином, судом встановлено з показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_17, та письмових доказів, а саме: довідки про здійснення поховання ОСОБА_5, що фактично позивач мешкала сумісно з померлим ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина.

Покази свідка ОСОБА_6 в частині сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5, надані у судовому засіданні, суд не приймає, оскільки ці відомості відомі зі слів позивача та свідків з боку позивача.

Суд приймає Акт про сумісне мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2002 р., оскільки свідки у судовому засіданні підтвердили факт тривалого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 більше п'яти років до дня його смерті і могли помилитися щодо дати початку сумісного проживання.

Таким чином, доводи щодо сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, суд приймає до уваги частково з 2002 р. і по день його смерті, оскільки суду документів щодо приналежності та реєстрації квартири не надано, таким чином посилання представника відповідача щодо загальної недопустимості Акту не підтверджено належними та допустимими доказами. Також, суду не надано письмових доказів на підтвердження факту сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2000 р. по 2002 р.

Враховуючи, що суперечностей в доказах, поданих з боку сторони позивача та сторони відповідача з приводу проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, з 2002 р. по день смерті немає, то суд вважає встановленим факт проживання ОСОБА_5 в зазначений період за вказаною адресою. Крім зазначеного цей факт підтверджується відсутністю письмових доказів з приводу проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, в період з 2000 р. по 2002 р.

За наявності цього факту та показів свідків, які дали пояснення, що ОСОБА_5 тривалий час проживав разом з ОСОБА_1, випливає логічний висновок, що дійсно вони разом проживали як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1, але не з 2000 р., як стверджує позивач, а з 2002 р.

Подані у якості доказів фотознімки суд не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства.

Докази з приводу майна, що належало померлому, не стосуються обставин справи, так як позивач відмовилася від цієї частини позовних вимог.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2002 р. і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 293-294,315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІПННОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, до ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_3, третя особа - Державний нотаріус Першої селидівської державної нотаріальної контори, юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул.Маяковського, 39, про встановлення факту сумісного проживання без реєстрації шлюбу - задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, у період з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя