ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/833/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 699/165/13-ц Категорія: на ухвалу Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Чирви Віталія Григоровича на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця Ляпіна Дмитра Валентиновича по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернуся в суд із скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця Ляпіна Дмитра Валентиновича.

В обґрунтування вимог зазначав про те, що в провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебувала справа №699/1656/13-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Рішенням районного суду від 17 січня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору №490042854 від 06.07.2007 року, яка виникла станом на 06.12.2012 року на загальну суму 452 010, 01 грн, в тому числі: за кредитом 158 782, 14 грн, по відсотках 93 227, 87 грн, пені 200 000 грн. також з вказаних осіб солідарно стягнуто судові витрати у спарві в сумі 3441 грн.

Виконавчий лист було видано 17.04.2014 року зі строком пред`явлення до виконання до 17.01.2015 року.

Стягувач звертався до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, де було зареєстровано виконавче провадження №44034407. 20.12.2016 року в межах згаданого виконавчого провадження старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівською Н.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі того, що протягом року не було розшукано транспортний засіб (п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

21 червня 2019 року стягувач подав заяву про примусове виконання рішення до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В.

24 червня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №59398604) та постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Крім того, 26 червня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, а 01 липня 2019 року про арешт коштів боржника.

Скаржник зазначає, що він більше трьох років як змінив місце реєстрації проживання, про що повідомляв стягувача. Про факт повідомлення стягувача свідчить лист стягувача з пропозицією врегулювання проблемної заборгованості, який було надано на адресу боржника АДРЕСА_1 .

Зазначає, що приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачеві, або ж після виявлення факту реєстрації боржника на непідвідомчій йому території, він мав передати виконавче провадження за належністю до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Також ОСОБА_1 в скарзі вказував на те, що у даній справі виконавчий лист було видано 17.04.2014 року зі строком пред`явлення до виконання до 17.01.2015 року. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив станом на червень 2019 року. За таких обставин приватний виконавець повинен був відмовити та повернути виконавчий документ стягувачеві на підставі спливу строку для виконання рішення суду.

Таким чином, неправомірно відкривши виконавче провадження №59398604, приватний виконавець в подальшому виніс ряд постанов, які також мають бути визнані протиправними та скасовані, як похідні від первісної постанови про відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. з прийняття до виконання виконавчого листа від 17.04.2014 року по справі №699/1656/13-ц; визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2019 року (ВП №59398604); визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про стягнення з боржника основної винагороди від 24.06.2019 року; визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про арешт майна боржника від 26.06.2019 року; визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про арешт коштів боржника від 01.07.2019 року; визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо не передання виконавчого провадження (ВП №59398604) за належністю до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. передати виконавче провадження (ВП №59398604) за належністю до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області; заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Ляпіну Д.В. здійснювати виконання виконавчого листа від 17.04.2014 року по справі №699/1656/13-ц; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо прийняття до виконання виконавчого листа Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.04.2014 року по справі №699/1656/13-ц.

Визнано протиправними постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження №59398604 від 24.06.2019 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 24.06.2019 року, про арешт майна боржника від 26.06.2019 року, про арешт коштів боржника від 01.07.2019 року та скасовано їх.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо не передання виконавчого провадження №59398604 за належністю та зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. передати виконавче провадження №59398604 за належністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. є неправомірними щодо прийняття до виконання виконавчого листа Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2014 року у справі №699/165/13-ц, оскільки приватний виконавець Ляпін Д.В. здійснює діяльність у виконавчому окрузі м. Києва, а боржник з 2015 року зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , також являється іпотекодержателем нерухомого майна (земельної ділянки), яка знаходиться у АДРЕСА_1 районі АДРЕСА_2 і Закон України «Про виконавче провадження» надає виконавцю під час виконання рішень право на безпосередній доступ до інформації про боржників, у тому числі конфіденційної, в даному випадку щодо перевірки місця реєстрації боржника, зареєстрованого майна. Суду не надано доказів про місце проживання, перебування місцезнаходження майна боржника ОСОБА_1 у м. Києві на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Ляпіним Д.В. та на даний час. Тому суд визнав протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження № 59398604 від 24.06.2019 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 24.06.2019 року, про арешт майна боржника від 26.06.2019 року, про арешт коштів боржника від 01.07.2019 року та вважав необхідним скасувати їх.

Крім того, суд не вбачав підстав зобов`язувати виконавця передавати виконавче провадження саме до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області, оскільки відсутня заява стягувача про передачу виконавчого провадження і право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Але суд вважав необхідним визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо не передання виконавчого провадження №59398604 за належністю та зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. передати виконавче провадження №59398604 за належністю з підстав, передбачених ч. 5 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом вказано, що оскільки виконавчий документ був пред`явлений до виконання, що передбачає переривання строку та повернутий стягувачу 20.12.2016 року згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, тобто протягом трьох років з часу повернення, у зв`язку з чим стягувач повторно пред`явив виконавчий документ до виконання 21.06.2019 року, тому строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений.

В апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк», вважаючи ухвалу суду першої інстанції постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59398604 на наступний день після надходження заяви про відкриття виконавчого провадження у порядку ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», в якій вказано що виконавець виносить таку постанову не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Крім того, вказує, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Зазначає, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 17.01.2014 року у справі №699/165/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області 26.04.2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , громадянина України, інші дані про особу суду невідомі та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 27.09.2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , громадянина України, інші дані про особу суду не відомі, на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору №490042854 від 06.07.2007 року, яка виникла станом на 06.12.2012 року, на загальну суму 452 010, 01 грн.

На підставі даного рішення Корсунь-Шевченківським районним судом був виданий виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 17.01.2015 року.

Стягувач звертався до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, де було зареєстровано виконавче провадження №44034407.

20 грудня 2016 року в межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівською Н.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі того, що протягом року не було розшукано транспортний засіб відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

21 червня 2019 року стягувач подав заяву про примусове виконання рішення до приватного виконавця округу м. Києва Ляпіна Д.В.

24 червня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59398604.

Крім того, 24 червня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

26 червня 2019 року в межах виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1

01 липня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1

Звертаючись до суду із даною скаргою, ОСОБА_1 вказував на те, що він більше трьох років тому змінив місце реєстрації проживання, про що повідомляв стягувача, що підтверджується листом стягувача з пропозицією врегулювання проблемної заборгованості, який було направлено на адресу боржника АДРЕСА_1 . Тому стягувачу було відомо про зміну місця реєстрації проживання боржника, однак, стягував не вказав дійсної адреси боржника у заяві про примусове виконання рішення суду і приватний виконавець без отримання відповіді щодо місця реєстрації відкрив виконавче провадження у виконавчому окрузі, у якому не проживає, не перебуває та має жодного майна боржник.

Як видно із матеріалів справи, 27 червня 2019 року приватний виконавець надіслав запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві з метою отримання інформації про місце реєстрації та проживання боржника, але на час ознайомлення з матеріалами справи (05 липня 2019 року) представник боржника не виявив у матеріалах виконавчого провадження відповіді на вказаний запит.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами 1, 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

З копії посвідчення №0008 від 30.05.2017 року вбачається, що приватний виконавець Ляпін Д.В. здійснює діяльність у виконавчому окрузі міста Києва.

Пунктом 3 частини 1 стаття 4 вказаного Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У рішенні Корсунь-Шевченківського районного суду та у виконавчому листі зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_4 .

Разом з тим, із паспортних даних ОСОБА_1 та довідки про місце реєстрації видно, що з 2015 року останній зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягувачу було достеменно відомо про змінене місце реєстрації боржника, оскільки вказана адреса зазначена стягувачем у листі щодо погашення боргу, проте з невідомих причин не зазначена ним у заяві про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приватним виконавцем неправомірно прийнято до виконання виконавчий лист від 17.04.2014 року по справі №699/1656/13-ц, оскільки приватний виконавець мав право приймати до виконання лише виконавчі документи, місцем виконання яких є м. Київ. У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про відкриття виконавчого провадження № 59398604 від 24.06.2019 року, про арешт коштів боржника від 01.07.2019 року та про арешт майна боржника від 26.06.2019 року та скасування їх.

Разом з тим, судове рішення суду першої інстанції в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про стягнення з боржника основної винагороди від 24 червня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у цій справі - закриттю з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця, Максименко ОСОБА_3 .В. просив, зокрема, визнати постанову про стягнення з боржника основної винагороди протиправною.

Отже, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19).

Таким чином, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявив вимогу, зокрема, про визнання постанови про стягнення з боржника основної винагороди протиправною. Однак, такі вимоги повинні були розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, судове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю.

Щодо вимог скаржника в частині визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо не передання виконавчого провадження (ВП № 59398604) за належністю до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. передати виконавче провадження (ВП № 59398604) за належністю до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області, то колегія суддів перевіривши їх приходить до висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.

Частина п`ята статті 5 цього Закону допускає передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої приватному виконавцю лише за заявою стягувача.

За змістом положень законодавства, яким визначено порядок здійснення виконавчого провадження, будь-яка передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від одного виконавця до іншого здійснюється лише за згодою стягувача.

Закони України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Інструкція фактично визначають три ключові процедури (механізми), пов`язані з рухом виконавчого документа та виконавчого провадження між приватними виконавцями та/або органами державної виконавчої служби, а саме «об`єднання та приєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження», «передача виконавчого документа» та «передача виконавчого провадження».

Передача виконавчого документа визначається, зокрема, частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом V Інструкції та може здійснюватися:

- від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця;

- від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби;

- від одного приватного виконавця до іншого.

Причому в усіх наведених випадках передача виконавчого документа здійснюється лише за заявою стягувача (принцип диспозитивності).

Порядок передачі виконавчого провадження визначається статтями 42 і 44 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Така передача відбувається лише у прямо передбачених законом випадках, зокрема в разі зупинення діяльності сам приватний виконавець або Міністерство юстиції України (у випадку припинення діяльності на підставі наказу за наявності незакінчених проваджень) вирішує питання про заміщення такого приватного виконавця іншим приватним виконавцем. Така передача здійснюється за погодженням із стягувачем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення останнього передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17.

Таким чином вимоги скарги ОСОБА_1 в цій частині також не підлягають до задоволення, оскільки не відповідають вищевказаним нормам чинного законодавства.

Щодо посилань в скарзі ОСОБА_1 на пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, то колегія суддів їх відхиляє як такі, що не відповідають обставинам справи та нормам закону, оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що після повернення виконавчого листа стягувачу 20.12.2016 року було перервано строк для його пред`явлення, та повторно він пред`явлений (21.06.2019 року) стягувачем у межах трьох років передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII та у відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвалу суду - частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Чирви Віталія Григоровича задовольнити частково.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2019 року змінити, скасувавши в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 24 червня 2019 року, а провадження в цій частині закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його справи в частині вимог про визнання постанови про стягнення з боржника основної винагороди протиправною віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Скасувати ухвалу в частині визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо не передання виконавчого провадження №59398604 за належністю та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. передати виконавче провадження №59398604 за належністю та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалу суду в решті вимог скарги ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Судді