Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 204/6764/16-ц

провадження № 61-21199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Дубіжанської Т. О. від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Куценко Т. Р.,

Демченко Е. Л., Максюти Ж. І., від 30 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст клопотання

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та про видачу виконавчого документу.

Клопотання мотивовано тим, що 22 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації за результатами розгляду його заяви про відшкодування судових витрат у цивільній справі № 2-64/2014 за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, постановив ухвалу, якою стягнув з

ОСОБА_2 на його користь судові витрати в розмірі 19 119 рублів. Вказана ухвалу суду набрала законної сили 07 вересня 2016 року.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації від 22 серпня 2016 року.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 12 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, клопотання ОСОБА_1 задоволено.

Визнано та дозволено примусове виконання на території України ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації від 22 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , нотаріуса Перова М. В. про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті ухвалою Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації від 22 серпня 2016 року судові витрати у розмірі 8 985,93 грн.

Вирішено видати виконавчий лист.

Судові рішення мотивовані тим, що справа розглянута компетентним судом, інших рішень по даному спору немає, строк пред`явлення рішення до примусового виконання не сплинув, а виконання вказаного судового рішення не суперечить інтересам України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не надана належна правова оцінка відсутності гербової печатки на копіях ухвали іноземного суду та перекладу документів на українську мову. Крім того, апеляційний суд розглянув справу за її відсутності, не врахувавши її клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Єкатеринбурга Свердловської області Російської Федерації розглянув заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат по цивільній справі №2-64/2014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , нотаріуса Перова М. В. про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, та постановив ухвалу, якою стягнув з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі

19 119 рублів.

Про дату та час розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 була належним чином повідомлена (а. с. 5).

Ухвала іноземного суду набрала законної сили 07 вересня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

За змістом частини першої статті 390 ЦПК України 2004 року рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципами взаємності.

Згідно зі статтею 396 ЦПК України 2004 року клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України таких випадків не передбачено, то у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Відповідно до частини восьмої статті 395 ЦПК України 2004 року, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Установивши, що ухвала Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області від 22 серпня 2016 року набрала 07 вересня

2016 року законної сили, ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог процесуального законодавства Російської Федерації, справу розглянуто компетентним судом, строк пред`явлення рішення до примусового виконання не сплинув, а виконання цього рішення не суперечить інтересам України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання та надання дозволу на примусове виконання зазначеного рішення.

Доводи касаційної скарги про відсутність гербової печатки на ухвалі іноземного суду спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвала містить гербову печатку (а. с. 4).

Посилання в касаційній скарзі на відсутність перекладу доданих до клопотання документів на українську мову є необґрунтованими, оскільки частиною третьої статті 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Законом України від 10 листопада 1994 року (далі - Конвенція), передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову. Таким чином, зазначена Конвенція передбачає подання доданих до клопотання документів також й на російській мові, а посилання ОСОБА_2 на положення частини третьої статті 394 ЦПК України 2004 року є помилковими, оскільки вона застосовується лише у разі, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору.

З огляду на наявність такого договору (Конвенція) і визначення ним у

статті 53 переліку документів, що мають додаватися до клопотання, колегія суддів відхиляє зазначений аргумент заявника.

Доводи касаційної скарги про те, що справа розглянута апеляційним судом за відсутності ОСОБА_2 , яка подала заяву про відкладення розгляду справи не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення. ОСОБА_2 . про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 89). При цьому заявник не зазначає обставин, які вплинули на законність оскаржуваного судового рішення у зв`язку з її неявкою в судове засідання. ОСОБА_2 скористалася наданими їй процесуальним законом правами щодо подання апеляційної скарги, доводам якої суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку, та пояснення до апеляційної скарги, доказів щодо обмеження у здійсненні таких прав матеріали справи не містять, а тому судом апеляційної інстанції не було допущено порушення принципу рівності сторін (а. с. 47, 48, 85, 86).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,

а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 12 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара