Провадження № 2/522/2011/19
31 січня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
Під головуванням ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання Фуцур Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Інвестабанк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до суду із позовом по якому просить суд:
В обґрунтування позову зазначив наступне.
Позивач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не зявився, представник позивача надала письмову заяву, просить розглядати справу за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступне.
Внесення грошових коштів на вказаний депозитний рахунок підтверджується квитанцією від 14.12.2016.
Згідно п. 1.2 вказаного договору Банк приймає від Вкладника на зберігання гривню в сумі 195 000,00 грн. на 3 календарних місяця з 14 грудня 2016 р. по 14 березня 2017 р.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 15 грудня 2016 року № 490-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» до категорії неплатоспроможних» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 15 грудня 2016 року № 2856 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» (далі - ПАТ «КБ «Інвестбанк») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Інвестбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 на один місяць з 16 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 4775 від 19.10.2017 змінено уповноважену особу Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Інвестбанк» з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 з 23.10.2017.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 11 січня 2016 року № 17-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 12 січня 2017 року № 86, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» (далі - ПАТ «КБ «Інвестбанк») з 13 січня 2017 року до 12 січня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Інвестбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_3 строком на два роки з 13 січня 2017 року до 12 січня 2019 року включно.

Вимоги кредиторів ПАТ «КБ «Інвестбанк» приймалися протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Інвестбанк» в газеті «Голос України» № 8 (6513) від 17 січня 2017 року.

16.02.2017 ОСОБА_2 рекомендованим листом було направлено до Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву (рекомендованої форми) відповідно до депозитного рахунку, що відкритий у ПАТ «КБ «Інвестбанк» з вимогою виплатити ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у банку.

У травні ОСОБА_2 отримав відповідь за № 489 від 26.04.2017 в якій повідомляється про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 198001 від 14.12.2016 на підставі п. 9 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Пунктом 9 встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Однак вказане твердження про нікчемність правочину не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Презумпція правомірності правочину закріплена у статі 204 Цивільного кодексу України

Також, відповідно до пункту 2 частини 2, частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин.

Отже, визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Інвестбанк» нікчемним договору банківського вкладу №198001 є незаконним.

На теперішній час ОСОБА_2 не включений до переліку вкладників, кошти яких підлягають відшкодуванню у межах суми гарантування вкладів фізичних осіб.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452 від 23 лютого 2012 року (далі - Закон).

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду, визначено в Положенні про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14.

Відповідно до ч.І та ч.2 ст. 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодування за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Частиною 1 ст. 26 Закону визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Частиною 2 ст. 26 Закону та п.8 р. І Положення №14 визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст. 26 Закону: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно ст. 2 Закону вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як встановлено частинами 1 та 3 статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Таким чином, вимога ОСОБА_2 видати суму банківського вкладу в порядку виплати гарантованої суми за банківським рахунком є правом як вкладника, яким він скористався.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до викладено, вимога щодо включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Інвестбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є законною.

Права вкладників як споживачів банківських (фінансових) послуг підлягають захисту на підставі положень Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ «Про захист прав споживача» (далі Закон N 1023-ХІІ). Згідно абзацу 2 пункту 2 Постанови пленуму Верхового Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відзначається, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають... із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення ::: рахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банків в якості спеціального, пріоритетного закону застосовується Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому відповідно до положень частини 5 статті 20 цього Закону діяльність судів обмежена лише в частині вживання заходів забезпечення позову, включаючи накладення арешту. Однак, зазначений Закон відповідно до частини 6 статті 55, частини 1 статті 64 Конституції України не може обмежувати суд в застосуванні широкого кола способів захисту прав людини, передбачених положеннями статті 16 ЦК України, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі у вигляді стягнення грошових коштів.

Згідно до положень Преамбули та статті 1 Конституції України в країні проголошений принцип соціальної та правової держави.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії»).

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть обмежувати конституційне право позивача оскаржувати будь які дії та бездіяльність Фонду і, відповідно, вимагати найбільш ефективний засіб юридичного захисту.

Конституційні права власності вкладників неплатоспроможного банку підлягають захисту державою на підставі положень статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції у вигляді гарантованого відшкодування коштів за їх вкладами на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є відповідачем по даному позову тому, що відповідно до своїх повноважень саме він як суб'єкт права несе відповідальність за організацію виплат відшкодування за вкладами вкладників визнаного неплатоспроможним банку на підставі наступних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду є одним із співробітників Фонду, який діє не автономно, а виключно в межах повноважень останнього.

В постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року (справа № 727/7647/15-ц) висловлена правова позиція, що у справі спірні правовідносини, які виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Щодо вимоги про зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату на користь ОСОБА_2 відшкодування коштів за вкладом в ПАТ КБ «Інвестбанк» за договором банківського вкладу № 198001 від 14.12.2016р. вважає за необхідне відмовити, оскільки задоволення вказаної позовної вимоги порушить процедуру виплати коштів, гарантованих фондом гарантування вкладів фізичних осіб та порушить чергу проведення вказаних виплат, що в свою чергу порушить права інших громадян.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 228, 525, 526, 530, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України; суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Інвестабанк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Інвестбанк» ОСОБА_3 щодо передання інформації стосовно коштів, які обліковуються на картковому рахунку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Інвестбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 198001 від 14.12.2016.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Інвестбанк» ОСОБА_4 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «Інвестбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 198001 від 14.12.2016.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 04.02.2019 року. .

Суддя: Абухін Р.Д.

04.02.2019