Справа №461/6766/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Іваника Р.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1909 від 17 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 17.07.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис про звернення на користь ПАТ «ВіЕс Банк» стягнення на рухоме майно позивача за договором застави від 28.08.2014 року. Вказує, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений, з порушенням чинного законодавства, оскільки нотаріусом при його видачі не було враховано існування спору за кредитним договором. При цьому, виконавчий напис видано з порушенням встановленого законом строку, а тому, на думку позивача, такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню

Під час розгляду справи судом замінено відповідача ПАТ «ВіЕс Банк» на ПАТ «ТАСКОМБАНК» в порядку правонаступництва.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ПАТ «ТАСКОМБАНК» в судове засідання позов заперечив, з мотивів необґрунтованості.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовим повідомленнями. Подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Судом встановлено, що 14.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № КF50829, із наступними змінами та доповненнями до кредитного договору /а.с.19-33/. Згідно умов даного Кредитного договору, банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 60 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 14.07.2023 року.

Поручителем у вказаному зобовязанні виступав позивач ОСОБА_6

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КF50829 між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» та позивачем ОСОБА_3 укладено договір застави №РО94814 від 14.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 4915, предметом якого є рухоме майно, належне позивачу/а.с.10-18/.

У зв'язку із порушенням позичальником зобов'язання по виплаті кредиту, позивачу, як поручителю за кредитним договором 17.02.2014 року, 18.02.2014 року, 28.10.2014 року було скеровано вимогу у якій останнього повідомлено, про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором /а.с.36-38/.

17.07.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис про звернення на користь ПАТ «ВіЕс Банк» стягнення на рухоме майно позивача за договором застави від 28.08.2014 року /а.с.8-9/.

На підставі виконавчого напису від 17.07.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_8 від 17.07.2018 року відкрито виконавче провадження /а.с.47/.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від З1.10.2018 року у справі №308/11193/16-ц (провадження № 61-7410св18), постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Як видно з матеріалів справи, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.01.2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором . 27.10.2017 року ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 про визнання договору поруки від 14.07.2008 року №РО94715 припиненим.

Станом на момент розгляду справи рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у вищевказаній справі відсутнє.

В ході судового розгляду відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що ПАТ «ВіЕс Банк» надавало приватному нотаріусу усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, кредитний договір та виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а також копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед АТ ПАТ «ВіЕс Банк» на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. В судовому засіданні представник відповідача не заперечив щодо наявності спору на розгляді у Пустомитівському районному суді львівської області.

Разом з тим, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Також, відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, право вимоги у стягувача виникає з моменту неналежного виконання зобовязання боржником у визначений договором строк. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Так, банк звернувся до позивача з вимогою про досторокове повернення кредиту у жовтні 2014 року. Таким чином, звернувшись 17.07.2018 року до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банк пропустив трирічний строк для звернення із заявою до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки право на стягнення заборгованості виникло у позивача з жовтня 2014 року, в той час як звернувся банк до нотаріуса лише у липні 2018 року.

Можливість поновлення нотаріусом строку на пред'явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Отже, оспорюваний виконавчий напис, приватним нотаріусом вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною та такою, що вчинена з межах трирічного строку.

Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи надані докази, суд вважає, що стягувачем для вчинення виконавчого напису не було надано усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та складення виконавчого напису в межах встановленого законом трирічного строку, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, оскільки наявні достатні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відтак позов підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 17.07.2018 року, вчинений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1909 про стягнення звернення на рухоме майно ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Роз'яснити сторонам, що вжиті по даній справі заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2019 року.