Справа № 214/346/18
пр.№ 2/464/228/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2019 року

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючої-судді Бойко О.М.
секретар судових засідань Комарницької Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» про захист трудових прав,-

в с т а н о в и в :

представник позивача Умріхін О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та недіючими відносно позивача, який є військовослужбовцем контрактником, наказ ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» від 20.10.2017 №23о та видане на підставі цього наказу попередження про наступне звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також будь-які розпорядження (накази) відповідача про його звільнення з ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», стягнути з відповідача середній заробіток починаючи з 01.11.2017. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач працював на ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» електрогазозварником. 07.08.2014 року, на підставі Указу Президента України від 21.07.2014, його мобілізовано до Збройних Сил України. З 27.02.2016 він уклав із Збройними Силами України контракт, який діє до серпня 2019 року та у період часу з 28.09.2016 по 05.10.2017 він перебував у зоні АТО в Луганській області. На даний час позивач несе військову службу та знаходиться у військовій частині. Зазначає, що в період перебування на військовій службі, відповідач має намір звільнити ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, що, на думку позивача є протиправною дією і не підлягає здійсненню. Але роботодавець-відповідач направив позивачу листа №179-15 від 23.10.2017 року, де, посилаючись на наказ №23о від 20.10.2017 року попереджає про звільнення позивача з роботи (посади) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації, скорочення штату) у зв`язку із ліквідацією дільниці ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», де працював позивач, що зумовлено продажем товариства. При цьому, ніякої ліквідації підприємства не проводиться, все це надумані керівництвом обставини. Відтак, вважає, що відповідач порушує державні гарантії надані позивачу, як військовослужбовцю, на збереження свого робочого місця і посади у ТОВ «ПРОМРЕМОНТ». До того ж, відповідач припинив виплату середньої заробітної плати позивачу з листопада 2017 року. При зверненні з адвокатським запитом до відповідача із вимогою про надання копій наказів №23о від 20.10.2017 та наказу про фактичне звільнення позивача, жодної відповіді не отримано, по даний час трудову книжку і Наказ про звільнення позивачу не вручено. У зв`язку з наведеним просить позов задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутності, при цьому погодився із заочним розглядом справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або заперечень не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, постановляючи заочне рішення, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2014 позивача ОСОБА_1 мобілізовано до Збройних Сил України згідно Указу Президента України від 21.07.2014 № 607/2014, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .

В подальшому 27.02.2016 позивач ОСОБА_1 уклав із Збройними Силами України контракт про проходження військової служби, який діє по даний час.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.08.2015 позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час мобілізації у Збройні сили України перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Промисловий ремонт».

В листі ТзОВ «Промисловий ремонт» №179-15 від 23.10.2017 відповідач повідомляє ОСОБА_1 про наступне звільнення з роботи (посади) через два місяці з дня отримання даного повідомлення, згідно з наказом від 20.10.2017 №23о на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією дільниці (структурного підрозділу) ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» в якому позивач працює, зумовленого продажем товариства.

Згідно пункту 1 частини 1 ст.40 КЗпП України однією з підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців відповідач ТзОВ «Промисловий ремонт» (ТОВ «ПРОМРЕМОНТ») , не перебуває у процесі припинення (ліквідації), а також дані про відокремлені підрозділи юридичної особи відсутні.
Відповідно до статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військовуслужбу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено статтями 77-78 ЦПК України.

З огляду на те, що відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, не заявив та не представив суду жодного заперечення заявленим позивачем вимогам (не надав відзив), не підтвердив їх належними та допустимими доказами, ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 09.08.2018 про витребування у відповідача ТзОВ «Промисловий ремонт» доказів не виконана, доказів сплати позивачу середнього заробітку чи доказів наявності обставин, які б свідчили про підстави для відмови у виплаті позивачу середнього заробітку, починаючи з 01.11.2017, не надав, а тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку є підставними .
Із наданого представником позивача розрахунку, здійсненого на підставі виписки з банківського рахунку про отриману позивачем зарплату за період з серпня по листопад 2017р., вбачається, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача становить 4085 грн.02 коп. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути середній заробіток за період з листопада 2017р. до часу ухвалення рішення, тобто, по січень 2019р., включно в розмірі 57 207 грн.28 коп. (4085,02 х 14 міс.).
Щодо вимог позову про визнання протиправними та недіючими наказу ТзОВ «Промисловий ремонт» від 20.10.2017 №23о та виданого на підставі цього наказу попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також будь-яких розпоряджень (наказів) ТзОВ «Промисловий ремонт» про звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», видані за період перебування ОСОБА_1 на військовій службі то такі не підлягають до задоволення з огляду на те, що згідно ст.15 Цивільного кодексу України та ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані чи оспорювані права та інтереси особи.

З огляду на те, що попередження про наступне вивільнення, без фактичного прийняття рішення про звільнення, не порушує жодних прав позивача, суд приходить до висновку про передчасність вказаних вимог, оскільки захист прав та інтересів до їх порушення, тобто, на майбутній час, є безпідставним. Відтак, заявлені позовні про визнання протиправними та недіючими наказу від 20.10.2017 №23о та виданого на підставі цього наказу попередження про наступне звільнення, а також будь-яких розпоряджень (наказів) ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», виданих за період перебування ОСОБА_1 на військовій службі, не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду.
На підставі статті 119 К3пП України та керуючись статтями 2, 10, 12, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задоволити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» (ЄДРПОУ 36608356, юридична адреса: м.Львів, вул. Хуторівка,40А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток період з листопада 2017р. по січень 2019 р., включно в розмірі 57 207 грн. 28 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» (ЄДРПОУ 36608356, юридична адреса: м.Львів, вул.Хуторівка,40А) 768,40 грн. судового збору в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: