_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5836/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення,

Встановив:

ОСОБА_1 в вересні 2019 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким сунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком, що належить їй позивачці- на праві власності, шляхом виселення колишнього чоловіка ОСОБА_2 з цього будинку. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на положення ст.116 ЖК України і ст.391ЦК України. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав.

Суд вислухав сторони, свідка, вивчив матеріали справи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року 1/4 частина житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1989 року по листопад 2019 року (рішення Київського райсуду м.Одеси від 06.11.2019 року про розірвання шлюбу). ОСОБА_2 заселився у якості члена сім`ї колишнього власника будинку і оформив реєстрацію за місцем проживання будинок АДРЕСА_2 . На протязі 30 років відповідач постійно проживав у зазначеному житловому приміщенні, приймав участь в утриманні будинку, ніс витрати з оплати комунальних послуг, іншого житлового приміщення відповідач в м.Одесі не має.

25.10.2019 року після чергової сварки з ОСОБА_1 відповідач тимчасово пішов з будинку і проживає у знайомих.

Доводи позивача про те, що колишній чоловік робить неможливі для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними не знайшли підтвердження в судовому засіданні. У постановах Київського райсуду м.Одеси від 04.04.2019 року, від 22.05.2019 року і від 08.07.2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.173 -2КУпАП, зазначено, що між подружжям виник конфлікт (сварка), під час якого ОСОБА_2 нецензурно лаявся. Винну особу в цих конфліктах працівники поліції не встановлювали. В судовому засіданні відповідач і свідок ОСОБА_3 (дочка сторін по справі) пояснювали, що ОСОБА_1 сама провокує сварки і конфлікти, сама погрожує фізичним насиллям, сама викликає працівників поліції і надає відповідні заяви. Дочка ОСОБА_3 більше року назад залишила житло по АДРЕСА_1 і винаймає житло, тому як спільно проживати з матір`ю є неможливим. Вона свідок - зустрічається і спілкується з батьком, але з матір`ю не підтримує ніяких відносин.

У §1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод відображене право на повагу до житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла.

У національному законодавстві право на житло гарантоване людині стст.47, 48 Конституції.

Стяття 116 ЖК передбачає підстави для виселення без надання житлового приміщення. Такий вид виселення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб`єктивних прав інших осіб і може настати в разі: руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає;

використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням;

систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; незаконного зайняття житлового приміщення; визнання ордера на приміщення недійсним унаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.

У даному випадку позивач доводить наявність систематичного порушення відповідачем прав та інтересів сусідів. Тому предметом доказування у справі повинен бути факт триваючої антисуспільної поведінки відповідача та вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

При розгляді справи та постановленні рішення таких обставин суд не встановив, тому підстави для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст.116 ЖК, та виселення відповідача у зв`язку з його поведінкою відсутні.

Окрім того, суд приймає до уваги при ухваленні даного рішення наступне: анти- суспільна поведінка відповідача почалась в квітні 2019 року, а протягом 30 років ОСОБА_2 поводив себе, в тому числі і за місцем проживання, бездоганно; відповідач є пенсіонером, інвалідом 3-ї групи, іншого житла в м.Одес не має.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи сторони відповідача.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 26.12.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.