Справа № 525/1145/18
Провадження № 2/525/30/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Пилипенко П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що вони є власниками житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цей житловий будинок належить їм на праві власності на підставі рішення суду по 1/3 та 2/3 часток кожному відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному житловому будинку проживала, була і є зареєстрованою колишня дружина позивача ОСОБА_1-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона була зареєстрована як член сім'ї. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.04.2011 року шлюб був розірваний між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а в житловому будинку вона не проживає з 2010 року, будинку не утримує, комунальних платежів не сплачує. Позивачі у справі не можуть отримати субсидію по сплаті комунальних платежів, а коштів не вистачає, оскільки вона, ОСОБА_3, є пенсіонеркою, а ОСОБА_1 має інвалідність.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачі вважають, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 тому звернулися до суду з вищевказаним цивільним позовом (а.с.2).

Після надходження позовної заяви, суд виконав імперативні положення ч.6 ст.187 ЦПК України та витребував у Великобагачанській селищній раді Полтавської області відомості про зареєстроване місцем проживання відповідача у справі (а.с.16).

З листа Великобагачанської селищної ради Полтавської області від 12.11.2018 року №1744 вбачається, що громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Ухвалою суду від 20.09.2018 року за вищевказаним цивільним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відкрите загальне позовне провадження і по справі призначено підготовче засідання (а.с.18). 18.12.2018 року у справі було проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд на 14.01.2019 року (а.с.39).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 не проживає (а.с.а.с.26,27,46-47).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримує судові повістки за адресою АДРЕСА_2 (а.с.а.с.48,57). Відзиву на позов до суду не подавала.

В судове засідання 05.02.2019 року від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшли заяви про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач у справі ОСОБА_3 в судове засідання 14.01.2019 року не з'явилась, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_1 вона не проживає, отримала судову повістку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.48); також, в судове засідання 05.02.2019 року ОСОБА_3 повторно не з'явилася, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 вона не проживає, отримала судову повістку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.57); крім цього, вона повідомлена про день і час проведення даного судового засідання в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.59).

Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Великобагачанська селищна рада Полтавської області в судове засідання не з'явився, від даної селищної ради до суду надійшов лист про розгляд справи у відсутність їх представника.

У зв'язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 05.02.2019 року у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цей житловий будинок належить їм на праві власності на підставі рішення суду по 1/3 та 2/3 часток кожному відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.а.с.5,6).

З копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано рішенням суду від 05.04.2011 року (а.с.13).

З акта від 03.09.2018 року, складеного депутатом Великобагачанської селищної ради Якименком О.В. в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована у АДРЕСА_1 однак за даною адресою з 2010 року вищевказана особа не проживає. Фактичне місце проживання невідомо. Гр. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований у АДРЕСА_1, однак за даною адресою з 2010 року вищевказана особа не проживає. Фактичне місце проживання м. Харків (а.с.4).

З довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №2293 від 03.09.2018 року вбачається, що в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 - власник; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 - без родинного зв'язку; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 - син; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11 - мати (а.с.7).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц.

З доводів позовної заяви вбачається, що в домоволодінні по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, була зареєстрована як члени сім'ї одного з власників вищевказаного житлового будинку (ОСОБА_1). При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися. В даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано і за місцем своєї реєстрації вона не проживає.

Суд приймає до уваги акт комісії від 03.09.2018 року про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрована у АДРЕСА_1, однак за даною адресою не проживає з 2010 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи і ними не спростовується.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратив право на користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,270,316,317,319,381,383,386,391,392,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,128,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивачі: ОСОБА_1, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1; відповідач: ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактично отримує повістки за адресою АДРЕСА_2; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області, юридична адреса: 38300, Полтавська область, сел. Велика Багачка, вул. Каштанова, 20-А.

Суддя В.В. Хоролець