Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

сторін ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волновахи в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати його право власності на ваги електронні кранові 2тони та на пульт дистанційного керування до них, зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передати йому пульт дистанційного керування на ваги електронні 2 тони.

Позовні вимоги обгрунтовано наступним.

11.09.20015 року він придбав у ФОП ОСОБА_4 вищевказані електронні кранові ваги 2 тон, що підтверджується прибутковим касовим ордером. Ваги він залишив на базі будівельних матеріалів «Фактор», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовувалась ним для стоянки належних йому вантажних автомобілів, у тому числі і маніпулятора Тата, з яким експлуатувалися вищезазначені ваги. Ваги керувалися за допомогою пульта дистанційного керування, який зник у середині липня 2017 року. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 дізнався, що вказані ваги вважає своєю власністю ОСОБА_3 , яка навіть звернулася до поліції з заявою про нібито вчинення його сином злочину самоправного заволодіння вищевказаними вагами. Під час досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_1 дізнався, що пульт дистанційного керування до електронних ваг знаходиться у ОСОБА_2 . Жодних угод щодо продажу вказаних ваг між ним та ОСОБА_5 не укладалося, ваги і на теперішній час є його власністю. 07.11.2017 року вищевказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

02.05.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила визнати факт незаконного заволодіння останнім її майном, визнати електронні кранові ваги 2 тони її власністю та власністю її чоловіка ОСОБА_2 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути їй вказане майно.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 посилається на те, що з 2000 року їх родинна мала партнерські відносини по поставці облицювальної продукції ТМ «Фагот» з родиною ОСОБА_6 . У зв`язку з початком АТО на сході країни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимушені були виїхати з м.Красний Луч Луганської області на підконтрольну українській владі територію. Приблизно в середині 2015 року син ОСОБА_7 ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_2 зайнятися реалізацію вугілля на території будівельної бази «Фактор» в м. Волноваха, власником якої є ОСОБА_8 ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 погодились на вказану пропозицію та у вересні 2015 року переїхали до м. Волноваха. В жовтні 2015 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_8 договір оренди нежитлових приміщень та оренди торгівельного обладнання на території будівельної бази «Фактор». ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та третя особа позичальник вклали у спільний бізнес по реалізації твердого палива по 180 тисяч гривень. З цих спільних грошей ОСОБА_3 оплатила ОСОБА_1 вартість електронних кранових ваг, з урахуванням витрат на їх доставку. За вказівкою ОСОБА_1 гроші за ваги в сумі 6136 гривень ОСОБА_3 передала касиру ОСОБА_9 , яка розписалася за них в зошиті взаєморозрахунку. ОСОБА_1 передав їй копії документів на придбання вказаних ваг та комплектуючі до них: пульт дистанційного керування, зарядний пристрій та інструкцію з використання. В середині 2016 року ОСОБА_8 виявив бажання вийти зі спільного бізнесу, вони провели взаєморозрахунок, в період жовтня грудня 2016 року виплатили ОСОБА_8 всі гроші готівкою з урахуванням вартості кранових електронних ваг, тим самим ставши єдиним власником цього майна. 19.07.2017 року вищевказані електронні ваги зникли зі складу на території бази «Фактор». Від співробітниці бази ОСОБА_10 ОСОБА_3 дізналася, що ваги за вказівкою ОСОБА_8 забрала ОСОБА_10 . На її вимогу повернути ваги, ОСОБА_8 відповів, що вони є власністю його батька та відмовився їх повертати. З аналогічною вимогою вона звернулася до ОСОБА_1 , який також відмовився повертати ваги, зазначивши, що він є їх власником та має на це підтверджуючи документи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених ним у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнав, при цьому наполягав, що є єдиним власником електронних кранових ваг, має оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру на їх придбання на своє ім`я. Жодних домовленостей між ним та Риженковими щодо купівлі- продажу вказаних ваг не було. Ніяких вказівок на отримання грошей за ваги від Риженкових він своїм співробітникам не давав та грошей за ваги не отримував. Щодо знаходження у Риженкових копій документів на ваги, пояснює це тим, що документи завжди знаходились поруч з вагами, були у вільному доступі, а тому Риженкови мали можливість безперешкодно зробити з них копії.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала свої зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, наполягала на тому, що через касира сплатила останньому гроші за вказані електронні кранові ваги, а тому ці ваги на теперішній час є власністю її та її чоловіка ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надавши пояснення по суті позовних вимог аналогічні обставинам, викладеним його дружиною ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві. При цьому визнав, що пульт дистанційного керування на вказані електроні ваги знаходиться у нього, оскільки він вважає вказані ваги своєю власністю та власністю його дружина.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № Кп-70, оригінал якої представлено суду для огляду у судовому засіданні ОСОБА_1 , судом встановлено, що останній як ФОП 11.09.2015 року придбав у ФОП ОСОБА_4 ваги кранові 2 тони вартістю 5900,00 гривень (а.с.7).

З копії постанови слідчого СВ Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження від 07.11.2017 року встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про самоправне заволодіння електронними вагами, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 9-10.).

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що виступав в якості позичальника грошових коштів для бізнесу ОСОБА_2 , який полягав у реалізації вугілля з торгівельної бази «Фактор», власником якої є ОСОБА_8 . Між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , який також приймав участь у цьому бізнесі, було прийнято рішення із спільних коштів придбати електроні ваги. У кого придбалися ці ваги, йому не відомо. Про те, що ваги Риженкови придбали у ОСОБА_1 , йому також нічого невідомо. Коли він забажав вийти з цього бізнесу, Риженкови повернули йому вкладені ним кошти, окремо 2000 гривень він отримав від ОСОБА_3 за електронні ваги.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що він є власником будівельної бази «Фактор» в м. Волноваха. В період 2015-2017 року родина Риженкових орендувала в нього приміщення на вказаній базі та торгівельний майданчик, де вони займалися реалізацією твердого палива. З цією метою вони брали у його батька ОСОБА_1 у користування належний останньому маніпулятор та електронні кранові ваги. Жодних грошей за ці ваги ні він, ні його батько ОСОБА_1 від Риженкових не отримували, ніяких доручень на отримання грошей від Риженкових за ваги підлеглим не давали.

Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 ст. 263ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних договору.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особо, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, проаналізувавши дослідженні у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки останнім доведено належним та допустимим доказом факт придбання ним на законних підставах спірного майна, таким доказом зокрема є наявний у нього оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру, з якого прямо вбачається, що останній придбав вищевказані кранові ваги, а отже є їх власником. Тому, на думку суду, додаткове визнання його права власності на це майно судовим рішенням не вимагається, оскільки оригінал квитанції є безперечним документом, яких підтверджує право власності ОСОБА_1 на спірне майно.

А оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні визнано, що пульт дистанційного керування до цих ваг перебуває в них, а тому вказана обставина відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК не підлягає доказуванню, то вказаний пульт повинен бути витребуваний з чужого незаконного володіння та повернутий ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що під час судового розгляду з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було надано жодного належного доказу на підтвердження факту придбання ними у ОСОБА_1 кранових електронних ваг. Не є таким доказом, на думку суду, надані останніми копія журналу взаєморозрахунку з записом мовою оригіналу «15.10.15. крановые весы-6136 грн», та аркуш з розрахунком на суму 6136 гривень (а.с.63-64), оскільки вони взагалі не містять ані прізвища особи, яка приняла вказану суму грошей, ані печатки підприємства. У вказаних документах взагалі відсутня інформація щодо особи, яка поставила свій підпис біля вказаного напису. Крім того факт отримання грошей за ваги категорично заперечується самим ОСОБА_1 , як і заперечується факт надання ним розпорядження кому небудь з працівників на отримання цих грошей. Позиція останнього не спростована ані свідченнями свідків, ані будь якими іншими належними та допустимими доказами. Наявність у Риженкових копії документів на спірне майно жодним чином не підтверджує факт укладання між ними та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірного майна. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

На підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 352,40 гривень з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 387, 655-657, 638 ЦК України,ст. ст. 10, 12, 76-78, 81-82,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш ИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 пульт дистанційного керування на ваги електронні 2 тони.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 352, 40 гривень з кожного.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецької області апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Т.В. Безрук