Дата документу 20.12.2019 Справа № 333/3337/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3812/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/3337/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача на її користь стягуються аліменти по 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Донька проживає з позивачкою і розмір визначених у 2015 році аліментів не є достатнім для забезпечення потреб дитини. У зв`язку з викладеним позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того позивачка зазначила, що відповідачем аліменти сплачувалися не в повному обсязі за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 12.02.2015 року по 31.05.2019 року в сумі 42 110,57 грн., У зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39 911, 59 гривень.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів 700 грн., які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2015 року у справі №333/941/15-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити, в частині стягнення розміру пені, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 39 911,59 грн. за період з 12.02.2015 року по 01.06.2019 року. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове стягнення з відповідача пені в сумі 9000,00 грн., оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів його неплатоспроможності та тяжкого матеріального становища.

Відповідач з рішенням суду погодився та в апеляційному порядку його не оскаржував.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону не відповідає.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9000, 00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі не працює, постійного заробітку не має, має суттєву заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів, а тому на підставі ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважав за необхідне зменшити розмір неустойки.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

На підставі ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Законом України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, охорона дитинства в Україні визначена як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С.В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Судом встановлено, що за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2015 року справа № 333/941/15ц з відповідача стягуються аліменти на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.14).

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.06.2019 року ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_2 аліменти сплачувалися не в повному обсязі, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 12.02.2015 року по 31.05.2019 року в сумі 42 110,57 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 06.06.2019 року (а.с.11). Розрахунок складений державним виконавцем на основі відсутності доказових документів, підтверджуючих сплату відповідачем аліментів.

Крім того, позивачкою був складений розрахунок неустойки (пені) за період з 12.02.2015 року по 31.05.2019 року включно, яка складає 39 911,59 гривень.

У своїй постанові №14-616цс18 від 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок стосовно розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно вказаному висновку розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Наданий позивачкою розрахунок узгоджується з викладеним вище висновком Верховного Суду.

Відповідно до положень статей 12, 13, 76, 77, 80, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертиз, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем у справі не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував викладені в позові обставини. Більш того, відповідач у справі не надав жодного доказу на підтвердження свого скрутного матеріального становища та інших обставин, які заважають йому виконувати рішення суду.

За вказаних обставин суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для зменшення пені.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, рішення в оскаржуваній частині у відповідності до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачкою (на підставі ставок, що діяли на момент вчинення процесуальної дії) 768,40 гривень та 1152,60 (768,40 * 150%) відповідно, а всього 1921,00 грн., що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 9000,00 гривень скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 39 911,59 ( тридцять дев`ять тисі дев`ятсот одинадцять гривень 59 копійок).

В іншій частині рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у цій справі не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1921,00 гривень ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: