Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 753/22586/14-ц

провадження № 61-34919св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 13 липня 2015 року у складі судді Цимбал І. К., рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В.,

Поливач Л. Д., Шахової О. В., та за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В.,

Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі -

ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 19 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ML-009/070/2007,

за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 89 550 доларів США, зі сплатою 13,99 % річних строком до 19 березня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язань 19 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

19 липня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 19 березня 2007 року

№ ML-009/070/2007, яким сторони погодили внести відповідні зміни щодо порядку повернення кредиту.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував,

у зв`язку з чим станом на 16 вересня 2014 року у нього виникла заборгованість.

Ураховуючи зазначене, ПАТ «ОТП Банк» просило суд стягнути солідарно

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість

за кредитним договором у розмірі 52 054,47 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 16 вересня 2014 року - 676 092,30 грн, та пеню у сумі 468,91 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитом

у розмірі 48 144,81 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі

3 909,66 доларів США, а всього 52 054,47 доларів США, що в еквіваленті

до гривні станом на 16 вересня 2014 року становить 676 092,30 грн, та пеню у розмірі 468,91 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не виконують зобов`язання за договором, внаслідок чого наявна заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 рокуапеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах

ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва

від 13 липня 2015 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову у призначенні судової експертизи у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу закрито. Апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову у призначенні судової експертизи повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки ухвала суду, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати про відмову у призначенні судової експертизи, не підлягає апеляційному оскарженню,

а зазначені обставини встановлені після відкриття апеляційного провадження, то помилково відкрите апеляційне провадження підлягає закриттю, а апеляційна скарга - поверненню заявнику.

При цьому апеляційним судом зазначено, що заперечення на цю ухвалу будуть розглянуті судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 , відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва

від 13 липня 2015 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Додатковим договором від 19 липня 2013 року № 1, укладеним між банком та позичальником, призвели до збільшено обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 , оскільки було внесено зміни до кредитного договору, забезпеченого порукою, без згоди поручителя, у зв`язку з чим порука припинилась, а отже, позовні вимоги банку в частині солідарного стягнення заборгованості з боржника і поручителя не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк»,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 753/22586/14-ц з Дарницького районного суду м. Києва. Зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня

2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин справи, а саме: не врахували того, що умовами спірного кредитного договору передбачено надання кредиту шляхом безготівкового розрахунку. Кредит може бути видано лише за умов надання позичальником банку кредитних заявок. Зазначає, що він кредитних заявок банку не подавав, грошові кошти за кредитним договором не отримував.

Вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду щодо можливості проведення розгляду справи без отримання висновку судово-економічної експертизи.

Закриваючи апеляційне провадження у справі щодо оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у цій справі про відмову в призначенні судової експертизи, суд апеляційної інстанції вважав, що зазначену ухвалу ОСОБА_1 оскаржив окремо від рішення суду.Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, заперечення на вищезазначену ухвалу та вимоги про її скасування були включені до апеляційної скарги на рішення суду, що узгоджується з положеннями частини другої статті 293 ЦПК України.

Отже, висновки апеляційного суду щодо закриття провадження у справі щодо оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва

від 13 липня 2015 року про відмову в призначенні судової експертизи

не ґрунтуються на вимогах закону, а ухвала Апеляційного суду м. Києва

від 11 квітня 2017 року про закриття апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» мотивована тим, що 19 липня 2013 року між банком та позичальником укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 19 березня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 19 липня до 18 жовтня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовуватиметься фіксована процентна ставка у розмірі 9,59 %, а на період з 19 жовтня

2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором - фіксована процентна ставка у розмірі 13,99 %.

На підставі пункту 2.1.3 цього додаткового договору викладено графік платежів у новій редакції, згідно з яким щомісячний платіж у період

з 19 липня до 18 жовтня 2013 року становитиме 755 доларів США, який повністю перераховується на погашення процентів за користування кредитом, без погашення основної суми кредиту, а на період з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов`язань - щомісячний платіж складає 1 613,00 доларів США, з якого щомісячно погашаються проценти за користування кредитом та основна сума кредиту.

Тобто, підписанням цього додаткового договору сторони встановили фіксовану процентну ставку в розмірі 9,59 % на період з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року, що призвело до зменшення суми щомісячного платежу, тобто до зменшення обсягу відповідальності.

Після цього сторони цим додатковим договором передбачили на період

з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором фіксовану процентну ставку в розмірі 13,99 %.

Отже, зазначені обставинине призвели до збільшення сукупної вартості кредиту.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5 , в якому просить у задоволенні зазначеної касаційної скарги відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ML-009/070/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 89 550 доларів США, зі сплатою 13,99 % річних строком до 19 березня 2017 року.

Відповідно до пункту 1.4 цього кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених у кредитному договорі, зокрема у разі фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом, які нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та день повернення, які сплачуються позичальником згідно з умовами пункту 1.5 кредитного договору.

На підставі пункту 2 частини першої та пункту 1.5 частини другої вказаного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником у розмірі 1 041,81 доларів США не пізніше 19 числа кожного місяця шляхом внесення готівки у касу банку або безготівковим перерахунком на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно з пунктом 4.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожен день прострочки.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

19 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого

є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки

№ SR-009/070/2007, за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов`язаннями ОСОБА_5 за кредитним договором від 19 березня 2007 року.

19 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 19 березня 2007 року

№ SR-009/070/2007, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 19 липня до 18 жовтня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 9,59 %, а на період з 19 жовтня 2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором - фіксована процентна ставка в розмірі 13,99 %. Графік платежів викладено

в новій редакції.

У пункті 2.1.5.1 додаткового договору № 1 сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або

у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає

з дати отримання позичальником письмової вимоги та повинно бути проведено останнім протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку, наданого банком, станом на 16 вересня 2014 року у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 48 144,81 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 3 909,66 доларів США, а всього 52 054,47 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 16 вересня

2014 року складає 676 092,30 грн, а також пеня у розмірі 468,91 грн.

30 вересня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до ОСОБА_1

та 26 листопада 2014 року до ОСОБА_2 з письмовими вимогами щодо повернення заборгованості за кредитним договором, проте зазначені вимоги залишились без задоволення (а.с. 9-10 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 19 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ML-009/070/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 89 550,00 доларів США, зі сплатою 13,99 % річних строком до 19 березня 2017 року.

Внаслідок систематичного невиконання ОСОБА_1 обов`язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків у позивача виникло право на дострокове стягнення кредитних коштів та відсотків за користування останніми.

30 вересня 2014 року позивач направив ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості, яка останнім залишена поза увагою (а.с. 9 т. 1).

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 16 вересня 2014 року складає: заборгованість за кредитом - 48 144,81 доларів США, заборгованість

за відсотками - 3 909,66 доларів США, а всього 52 054,47 долари США,

що в еквіваленті до гривні станом на 16 вересня 2014 року становить 676 092,30 грн, пеня у розмірі 468,91 грн.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він кредитних заявок банку не подавав, грошові кошти за кредитним договором не отримував, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та спростовуються матеріалами справи, а саме: випискою за рахунком

№ НОМЕР_1 за період з 19 березня 2007 року по 25 березня

2016 року, де зазначено внутрішньобанківські операції за рахунком

ОСОБА_1 . Відповідно до якої 19 березня 2007 року на поточний рахунок позичальника зараховані кредитні кошти у розмірі 89 550,00 доларів США, які в подальшому були видані йому з поточного рахунку. Протягом 2007 -2014 років ОСОБА_1 вносив щомісячно платежі на виконання умов кредитного договору, останнє погашення відсотків за кредитом було здійснене позичальником 08 травня 2014 року (а.с. 43-77 т. 2).

Крім того, виписка з поточного рахунку, а також розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростовані скаржником під час розгляду справи

у судах першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновки апеляційного суду про закриття провадження у справі щодо оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року про відмову

в призначенні судової експертизи не ґрунтуються на вимогах закону,

а ухвала Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року про закриття апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У статті 293 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право апеляційного оскарження ухвал місцевого суду окремо від рішення суду, наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційне оскарження ухвали, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову у призначенні судової експертизи окремо від рішення суду процесуальним законодавством не передбачена.

Заперечення на цю ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати про відмову

у призначенні судової експертизи, не підлягає апеляційному оскарженню,

а зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття помилково відкритого апеляційного провадження та повернув апеляційну скаргу заявнику.

При цьому заперечення на цю ухвалу розглянуті апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року.

Щодо касаційної скарги ПАТ «ОТП Банк»

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Пунктом 2.1 договору поруки від 19 березня 2007 року передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі.

Додатковою угодою від 19 липня 2013 року № 1 до кредитного договору

від 19 березня 2007 року № SR-009/070/200701 лютого та 21 грудня

2011 року, укладених між банком та ОСОБА_1 , фактично внесені зміни до умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Апеляційним судом установлено, що за умовами кредитного договору

від 19 березня 2007 року № SR-009/070/2007 проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця у день сплати, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та день повернення.

Розмір щомісячного платежу складав 1 401,81 доларів США.

Згідно з пунктом 1.5.1.3 кредитного договору від 19 березня 2007 року при надходженні до банку коштів на виконання боргових зобов`язань, банк направляє ці кошти в порядку черговості на погашення строкових процентів за користування кредитом та на погашення суми основного боргу.

19 липня 2013 року між банком та позичальником укладений додатковий договір № 1 до зазначеного кредитного договору, відповідно до умов якого сторони домовились, що на період з 19 липня до 18 жовтня 2013 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 9,59 %, а на період з 19 жовтня

2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором - фіксована процентна ставка в розмірі 13,99 %.

Відповідно до пункту 2.1.3 додаткового договору викладено графік платежів у новій редакції, згідно з яким щомісячний платіж у період з 19 липня

до 18 жовтня 2013 року становить 755,00 доларів США, який перераховується на погашення процентів за користування кредитом,

без погашення основної суми кредиту, а на період з 19 жовтня 2013 року і до повного виконання боргових зобов`язань щомісячний платіж складає

1 613,00 доларів США, з якого щомісячно погашаються проценти за користування кредитом та основна сума кредиту.

Отже, правильним є висновок апеляційного суду про те, що за умовами додаткового договору від 19 липня 2013 року № 1, позичальник у період

з 19 липня 2013 року до 18 жовтня 2013 року не сплачував грошові кошти на погашення основної суми кредиту, а тому розмір основної заборгованості не змінювався. Визначений у пункті 1.4.1.2. спірного кредитного договору проценти у вказаний період нараховувались на основну суму кредиту, яка не зменшувалась протягом чотирьох місяців, що призвело до збільшення загального розміру процентів, що підлягають сплаті, та збільшення сукупної вартості кредиту.

Також судом установлено, що відповідно до графіка платежів, який

є додатком до додаткового договору № 1, загальний розмір платежів, який підлягає сплаті позичальником у період з 19 липня 2013 року по 19 березня 2017 року складає, 70 088,68 доларів США, натомість при розрахунку цього показника при визначенні розміру щомісячного платежу у сумі

1 401,81 доларів США, загальний розмір платежів за вказаний період становив 64 483,26 доларів США.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання поруки припиненою, з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Розмір щомісячного платежу згідно з умовами спірного кредитного договору складав 1 401,81 доларів США. Саме на такий розмір щомісячного платежу погодився ОСОБА_2 , укладаючи з банком договір поруки. При цьому пунктом 2.2 договору поруки не передбачено збільшення розміру щомісячного платежу без згоди поручителя.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах,

були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційних скарг висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правомірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою суду касаційної інстанції від 23 травня 2017 року зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня

2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у цій справі. Колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня

2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 13 липня 2015 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року

у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк