Постанова

Іменем України

19 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 456/3294/15

провадження № 61-35960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року у складі судді Бораковського В. М. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , наймачем якої є ОСОБА_4 Дана квартира перебуває у комунальній власності Стрийської міської ради, є однокімнатною, жилою площею 22,5 м2. Разом з позивачем у зазначеній квартирі зареєстровані її малолітні діти - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чинять перешкоди їй та її сім`ї у користуванні квартирою, а саме відмовили їй надати комплект ключів для вільного користування цим приміщенням, а згодом взагалі змінили замки на дверях, чим унеможливили користування цим житловим приміщенням, вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав і охоронюваних законом інтересів її сім`ї.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 утриматись від користування цією квартирою.

Зустрічний позов мотивований тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі від народження. ЇЇ чоловік ОСОБА_5 , вселився до цієї квартири після одруження ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_1 Наймач ОСОБА_3 та проживаючі на правах члена сім`ї наймача ОСОБА_4 і ОСОБА_1 не давали письмової згоди на вселення в займане ними жиле приміщення ОСОБА_5 (чоловіка ОСОБА_1 ). ОСОБА_4 заперечувала щодо його вселення. Позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1 вселився на умовах тимчасового мешканця. Окрім того, у квартирі АДРЕСА_1 відповідачі за зустрічним позовом не проживали з жовтня 2013 року по грудень 2015 року, а тому втратили право користування цією квартирою.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх судових інстанцій

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її трьом неповнолітнім дітям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідачів надати комплект ключів від спірного житла для вільного користування цим приміщенням.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 551,20 грн судового збору, не сплаченого нею при подачі зустрічної позовної заяви.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем було надано достатні докази фактичного перешкоджання відповідачами користуванню житловим приміщення позивачу та її сім`ї, що призвело до залишення житла у 2013 році. Крім того, доводи зустрічної позовної заяви не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, ОСОБА_1 не втратила права користування спірним житлом, оскільки відповідачі чинили перешкоди в користуванні нею спірною житловою квартирою, що привело до вимушеного фактичного виселення, а, повернувшись до власного житла, позивачем було виявлено, що замки були змінені, а нового комплекту ключів їй надано не було. При цьому судом враховано інтереси трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , які прописані у спірній квартирі.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим судовим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір по 121,80 грн з кожної.

Додаткове судове рішення мотивоване тим, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме 243,60 грн судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , залишено без змін додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції вірно присуджено позивачу з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати, оскільки при пред`явленні зустрічного позову ОСОБА_4 не була звільнена від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове судове рішення та ухвалити нове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 червня 2019 року № 633/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні додаткового судового рішення судами не було враховано, що майновий стан ОСОБА_4 не дозволяє сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи та правильно присуджено судовий збір на користь позивача.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (частина перша статті 88 ЦПК України 2004 року).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 551,20 грн судового збору не сплаченого нею при подачі зустрічної позовної заяви.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 статті 215 ЦПК України 2004 року у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат.

Встановлено, що під час ухвалення рішення від 20 квітня 2016 року суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат в частині позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з ОСОБА_4 лише судовий збір в дохід держави, не сплачений останньою при пред`явленні зустрічного позову.

При поданні позову до суду ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн, відповідно до квитанції від 02 листопада 2015 року № 0.0.456065274.1.

Сума сплаченого позивачем судового збору відповідала ставкам, передбаченим Законом України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року ухвалено на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився й апеляційний суд, про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки не було вирішено питання про розподіл судових витрат за позовною заявою ОСОБА_1 . При цьому, суди правильно виходили з того, що при пред`явленні зустрічного позову ОСОБА_4 не була звільнена від сплати судового збору. Оскільки судовий збір за подачу зустрічної позовної заяви було стягнуто рішенням суду за результатами розгляду справи, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат відповідно до статті 220 ЦПК України 2004 року.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд відхиляє доводи ОСОБА_4 щодо неврахування судом її майнового стану при ухваленні додаткового рішення, оскільки додатковим рішенням вирішено питання про розподіл судових витрат за подачу первинної позовної заяви ОСОБА_1 , позовні вимоги якої було задоволено рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року. Під час ухвалення додаткового рішення суд, відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року, вирішив питання лише щодо розподілу судових витрат та не має права вирішувати питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Разом з тим, Верховним Судом встановлено, що судом першої інстанції було допущено ряд процесуальних помилок, однак, вони не впливають на результат розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 401, частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання додаткового рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян