Єдиний унікальний номер 236/2440/18 Номер провадження 22-ц/804/291/19
Єдиний унікальний номер 236/2440/18
Номер провадження 22-ц/804/291/19
Головуючий у 1 інстанції Бікезіна О.В.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №236/2440/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року, ухвалене в місті Лиман Донецької області,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що 01 серпня 2002 року він був прийнятий муляром 3-го розряду, 01 жовтня 2002 року переведений майстром по ремонтно-будівельним роботам 2-ої групи, 16 жовтня 2002 року звільнений у зв'язку з призивом на строкову військову службу, 17 лютого 2002 року прийнятий вантажником, 20 серпня 2003 року переведений машиністом крану 5-го розряду, 01 грудня 2003 року переведений майстром по експлуатації і ремонту машин і механізмів 3-ої групи, 13 квітня 2004 року переведений начальником дистанційних майстерських, 30 червня 2004 року звільнений у зв'язку з переходом на роботу в Український державний центр транспортного сервісу «Лиски», 01 липня 2007 року прийнятий по переводу з Луганської механізованої дистанції на посаду начальника дистанційних майстерських, 04 березня 2009 року звільнений у зв'язку з переводом в Луганське будівельно-монтажну експлуатаційне управління Донецької залізничної дороги, 05 березня 2009 року прийнятий по переводу с філії Українського державного центру транспортного сервісу «Лиски» майстром - монтажної дільниці №2, 30 березня 2011 року переведений виробником робіт на будівельно-монтажну ділянку №3, 07 квітня 2014 року переведений виконавцем робіт на будівельно-монтажну дільницю №1 що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 на ім'я позивача ОСОБА_1. 18 липня 2016 року згідно наказу №1/ОС «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізованого шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно з Наказом про припинення трудового договору №1985 - ОС від 17 липня 2017 року позивач звільнений з 17 липня 2017 року з посади виконавця робіт будівельно-монтажної дільниці №1 виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

При звільненні роботодавець не здійснив йому належних виплат.

Просив суд стягнути з ПАТ « Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі в сумі 37233,45 гривень, одноразову грошову допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 6144,40 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 86943,26 гривень.

25 вересня 2018 року позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 31490,22 гривень, зобов'язано ПАТ «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі, стягнуто заборгованість по заробітній платі за другу половину березня 2017 року в розмірі 2430,44 гривень (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням всіх обставин.

Вказує, що позивач 13 липня 2017 року отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2221,58 гривень. З 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Луганськ у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України. У зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзаліниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем зобов'язань,передбачених зокрема статтями 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. На підставі дії форс-мажорних обставин ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати (за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року) та ведення господарської діяльності, а тому у відношенні позивача трудового правопорушення не скоєно.

Також зазначило, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 9525,65 гривень зазначило, що відповідно наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року №1185-ос компенсації невикористаних дні відпустки підлягає 37 дня. Період за який обчислюється середня заробітна плата для розрахунку компенсації невикористаних днів відпустки з липня 2016 року до червень 2017 року включно. 37 календарних дня * 205,95 гривень = 7620,15 гривень. Внаслідок зазначеного сума компенсації за невикористані дні відпустки збільшена на 1905,50 гривень, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сума вихідної допомоги завищена на 1419,36 гривень, оскільки відповідно до наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року №1185-ос день звільнення 17 липня 2017 року. Тобто при визначенні середньоденної заробітної плати враховується період березень - квітень 2017 року.

Відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу позивачем до апеляційного суду не подано.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01 серпня 2002 року працював на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця» (а.с.12-18).

18 липня 2016 року згідно наказу № 01/ОС від 18 липня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", про що зроблений запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно з наказом № 01/ОС від 18 липня 2016 року дія трудового договору з ОСОБА_1 продовжена (а.с. 18-20).

Згідно з наказом №384-П від 15 березня 2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинах, не залежних від робітників 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с.20).

Згідно з Наказом про припинення трудового договору № 1185 -ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з 17 липня 2017 року з посади виконавця робіт за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 21).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку та компенсації за 37 днів відпустки.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (без урахуванням утримань): березень - 5743,23 грн., квітень - 4219,54 грн., травень - 4219,54 грн., червень -4219,54 грн., липень - 18831,60 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 9525,65 грн., вихідної допомоги - 7095,71 грн.) (а.с. 22,25,28,31,34).

Згідно з відомістю на виплату грошей №545 за березень 2017 року за першу половину березня 2017 року ОСОБА_3 отримав 13 липня 2017 року заробітну плату у розмірі 1804,46 грн. (а.с.66-68).

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу: за березень відпрацьовано 10 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень - «0» (а.с.23-24, 26-27, 29-30, 32-33, 36-37).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» (згідно з додатком №1).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02.09.2015року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості з якого є у відкритому доступі, проведено державну реєстрацію: ПАТ «Українська залізниця» «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року. Трудова книжка позивача не містить даних щодо припинення трудового договору з відповідачем раніше дати 17 липня 2017 року. Останній запис в трудовій книжці позивача вчинений відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказав, що 17 липня 2017 року він був звільнений з посади виконавця робіт будівельно-монтажної дільниці №1 виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 37233,45 грн., одноразову грошову допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 6144,40 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 86943,26 грн. (а.с.2-11).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 01 серпня 2002 року був прийнятий муляром 3-го розряду, 01 жовтня 2002 року переведений майстром по ремонтно-будівельним роботам 2-ої групи, 16 жовтня 2002 року звільнений у зв'язку з призивом на строкову військову службу, 17 лютого 2002 року прийнятий вантажником, 20 серпня 2003 року переведений машиністом крану 5-го розряду, 01 грудня 2003 року переведений майстром по експлуатації і ремонту машин і механізмів 3-ої групи, 13 квітня 2004 року переведений начальником дистанційних майстерських, 30 червня 2004 року звільнений у зв'язку з переходом на роботу в Український державний центр транспортного сервісу «Лиски», 01 липня 2007 року прийнятий по переводу з Луганської механізованої дистанції на посаду начальника дистанційних майстерських, 04 березня 2009 року звільнений у зв'язку з переводом в Луганське будівельно-монтажну експлуатаційне управління Донецької залізничної дороги, 05 березня 2009 року прийнятий по переводу с філії Українського державного центру транспортного сервісу «Лиски» майстром - монтажної дільниці №2, 30 березня 2011 року переведений виробником робіт на будівельно-монтажну ділянку №3, 07 квітня 2014 року переведений виконавцем робіт на будівельно-монтажну дільницю №1, 17 липня 2017 року позивача звільнено в зв'язку зі скороченням штату працівників - п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.12-16).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 31490,22 грн., а саме за квітень - 4219,54 грн., травень - 4219,54 грн., червень -4219,54 грн., липень - 18831,60 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 9525,65 грн., вихідної допомоги - 7095,71 грн.).

Заборгованість із заробітної плати за березень складає 2430,44 грн. з урахуванням відомості про виплату грошей №545, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав 13 липня 2017 року заробітну плату у розмірі 2221,58 гривень. Дані обставини підтверджуються розрахунками заробітної плати. (а.с. 22,25,28,31,34,66-68)

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано накази щодо прийняття на роботу та припинення трудового договору (а.с.17-21), Табелі обліку використання робочого часу за березень , квітень, травень, червень та липень 2017 року (а.с.23-24, 26-27, 29-30, 32-33, 36-37).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.72-80), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: