КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/12673/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16617/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Жука М.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив поновити його на посаді інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю, відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 вересня 2018 року до дня поновлення на роботі та стягнути 10 000,00 грн. компенсації моральної шкоди (т. 1 а.с. 1-10).

В обґрунтування позову зазначав, що з 02 лютого 2016 року перебував у трудових відносинах із ДП «НЕК «Укренерго», де працював спочатку на посаді головного фахівця сектора економічної безпеки служби економічної та внутрішньої безпеки, а з 23 березня 2017 року був переведений на посаду професіонала з фінансово-економічної безпеки групи економічної безпеки відділу економічної та внутрішньої безпеки. Потім 21 листопада 2017 року був переведений на посаду інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго».

Наказом № 213-к/о «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго» від 14 червня 2018 року було виведено зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління, а також його посаду. Того ж дня його попереджено про наступне вивільнення, а наказом від 04 вересня 2018 року звільнено з роботи у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення з роботи відбулося з порушенням вимог закону, а саме: на підприємстві скорочення робітників фактично не проводилось, позивачу не було запропоновано всіх наявних на підприємстві вакантних посад, профспілковий комітет, що діє на підприємстві, не надавав згоди на його звільнення, крім того, мали місце порушення галузевої угоди та колективного договору, наказ про звільнення підписаний не уповноваженою особою, та було погіршено умови праці після повідомлення про майбутнє звільнення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідачем дотримано порядок вивільнення працівників. Вказував, що позивачу було запропоновано всі вакансії, які існували в ДП «НЕК «Укренерго» до його звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник ОСОБА_1 працював. При наявності відмови позивача від переведення на іншу роботу згідно з запропонованими вакансіями, позивач підлягав звільненню відповідачем відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також зазначив, що оскільки позивач був членом діючої на підприємстві профспілкової організації, відповідач звернувся з поданням від 24 липня 2018 року №21 про звільнення працівників, які вивільнюються, яке отримано профспілкою 26 липня 2018 року. Проте профспілкова організація згідно пропустила строки, передбачені ст. 43 КЗпП України, та не повідомила підприємство про прийняте рішення, тому відповідач вважав, що профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 43 КЗпП України. Крім того, позивача звільнено уповноваженою особою, а саме директором з управління персоналом ОСОБА_2 , на підставі посадової інструкції та довіреності від 13 червня 2018 року. Вважає, що позивач не довів незаконності його звільнення, не довів заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтував наявність порушення відповідачем порядку вивільнення працівників (т. 1 а.с. 85-94).

У відповідь на відзив ОСОБА_1 наголошував на тому, що порушено порядок його звільнення, оскільки як вбачається з наданого відповідачем штатного розпису чисельність Департаменту економічної безпеки збільшилася, склад за посадами, спеціальністю, кваліфікацією та професіями залишився майже ідентичний тому, що був у відділі, де працював позивач. Посилався на звільнення його неуповноваженою особою та створення йому відповідачем напередодні звільнення неналежних умов праці, тому просив позов задовольнити (т. 2 а.с. 17-21).

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що протягом періоду з моменту попередження позивача про майбутнє вивільнення та до моменту його звільнення усі посади, наявні у штатному розписі Департаменту економічної безпеки апарату управління ДП «НЕК «Укренерго», окрім запропонованих йому посад, усі були зайняті іншими працівниками. Так, позивачу було запропоновано усі вільні вакансії на підприємстві, проте, він від них відмовився (т. 2 а.с. 36-44).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго». Стягнуто з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 . 282 178 грн. 55 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 05 вересня 2018 року по 26 липня 2019 року включно з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 1 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць в розмірі 26 146 грн. грн. 37 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «НЕК «Укренерго» в дохід держави 3 600 грн. 18 коп. судового збору (т. 3 а.с. 101-102, 105-113).

Позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині: відмови у задоволенні позову за підставою відсутності фактичних змін в організації виробництва і праці; підписання наказу про звільнення неуповноваженою особою; визначення розміру компенсації моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 .

Просив ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, визнати незаконним наказ ДП «НЕК «Укренерго» від 04 вересня 2018 року №687-к «Про звільнення» ОСОБА_1 у зв`язку з:

- відсутністю фактичних змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників;

- підписання наказу про звільнення неуповноваженою особою;

- стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

До того ж просив змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення шляхом внесення змін:

- доповнити мотивувальну частину при наведенні судом підстав для скасування незаконного наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 наявністю також вакантних посад у групі внутрішньої безпеки відділу економічної та внутрішньої безпеки ДП «НЕК «Укренерго»;

- доповнити мотивувальну частину при наведенні судом підстав для скасування незаконного наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 наявністю у Департаменті економічної безпеки ДП «НЕК «Укренерго» вакантних посад, які за період звільнення позивача обіймали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- доповнити мотивувальну частину при наведенні судом підстав для скасування незаконного наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 наявністю 1 113 вакантних посад, які з набранням чинності 01 вересня 2018 року нового штатного розпису ДП «НЕК «Укренерго» стали наявними на підприємстві до звільнення;

- виключити посилання суду про ознайомлення позивача з переліком вакантних посад станом на 20 серпня 2018 року;

- змінити назву підрозділу на групу внутрішньої безпеки відділу економічної та внутрішньої безпеки, на зайняття у якому претендував позивач.

У решті оскаржуване рішення просив залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно штатного розпису від 01 вересня 2018 року, який почав діяти за три дні до його звільнення, чисельність працівників у підрозділі ВП «Укренергосервіс» складала 316 працівників, тобто на 105 штатних одиниць більше, ніж у попередньому штатному розписі, а загалом чисельність працівників апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» збільшилась до 2 540 чисельних одиниць, тобто на 1 113 працівників. Не погодився з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову за підставою відсутності фактичних змін в організації виробництва і праці, чим допущено порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України. Вважає рішення незаконним в частині відмови у задоволенні позову за підставою підписання наказу неуповноваженою особою та визначення розміру компенсації судом моральної шкоди (т. 3 а.с. 147-160).

Не погодившись з рішенням районного суду, 10 жовтня 2019 року представник ПрАТ «НЕК «Укренерго» (що є правонаступником ДП «НЕК «Укренерго» - Мацанек К.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (т. 3 а.с. 123-132).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач неодноразово пропонував позивачу під розписку наявні на підприємстві вакантні посади, зокрема, 14 червня 2018 року та 03 вересня 2018 року, але позивач відмовився від працевлаштування. Не погодилась з висновком суду про те, що після попередження 14 червня 2018 року позивача про майбутнє вивільнення та до дня його фактичного звільнення з роботи у ДП «НЕК «Укренерго» мали з`явитись вакантні посади, що відповідають фаховому рівню та кваліфікації позивача, три з яких знаходились у м. Києві, що повинні були вивільнитись внаслідок закінчення дії строкових трудових договорів, з працівниками, які тимчасово їх обіймали та зазначила, що трудові договори з працівниками були продовжені на невизначений строк, тому вакантні посади не з`явилися.

Вказувала, що в ДП «НЕК Укренерго» відбулася заміна організаційної структури, із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а посаду позивача скорочено, тому відсутні підстави для застосування ст. 42 КЗпП України.

Звертала увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував ч. 2, 5 ст. 43 КЗпП України, ч. 1, 4 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки профспілкова організація про прийняте рішення щодо звільнення відповідача не повідомила, тому відповідач на підставі вказаних норм обґрунтовано вважав, що згоду було надано.

Також зазначила, що позивачем не сплачено судовий збір за подання позову, тому судом безпідставно відкрито провадження, не залишивши позовну заяву без руху. Крім того, позивачем не наведено обґрунтування та не надано доказів у чому полягало завдання йому моральної шкоди.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» залишити без задоволення (т. 3 а.с. 186-191).

20 грудня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписаний представником ПрАТ «НЕК «Укренерго» - Мацанек К.В., в якому зазначено прохання відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 (т.3 а.с. 195-203)

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго» і просив залишити її без задоволення.

Представник ПрАТ «НЕК «Укренерго» - Франюк А.В.підтримав скаргу і просив її задовольнити, заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1 .

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 70-к від 01 лютого 2016 року ОСОБА_1 прийнято на роботу головним фахівцем сектора економічної безпеки служби економічної та внутрішньої безпеки (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) з 02 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 11).

Згідно наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 84-к від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду професіонала з фінансово-економічної безпеки (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) групи економічної безпеки відділу економічної та внутрішньої безпеки (т. 1 а.с. 12-16).

Наказом ДП «НЕК «Укренерго» № 570-к від 21 листопада 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» (т. 1 а.с. 17-21).

Наказом ДП «НЕК «Укренерго» № 212-к/оп від 14 червня 2018 року впроваджені зміни в організації виробництва і праці підприємства. Згідно п. 1.1. наказу на відділ економічної безпеки Департаменту економічної безпеки покладено без збільшення штатної численності персоналу даного відділу обов`язки з виконання таких функцій по всій структурі та відокремлених підрозділів ДП «НЕК «Укренерго»: контроль за надійністю існуючих та потенційних контрагентів, контроль за виконанням контрагентами умов укладених договорів, організація заходів із виявлення та усунення ризиків для активів підприємства. Згідно п. 1.2. вказаного наказу виведено із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» структурний підрозділ - відділ внутрішнього контролю (т. 1 а.с. 22, 95).

Відповідно до наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 213-к/оп від 14 червня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства згідно наказу № 212-к/оп від 14 червня 2018 року виведено із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління підприємства, окрім інших посад і посаду інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» (т. 1 а.с. 23, 96).

Відповідно до наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 416-к від 14 червня 2018 року на виконання наказу підприємства від 14 червня 2018 року № 213-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці» зобов`язано начальника відділу трудових ресурсів і соціальних відносин та обліку персоналу ОСОБА_5 підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури та ознайомити під підпис ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24-25, 97-98).

14 червня 2018 року Музиченка під розписку попереджено про вивільнення та виведення зі штатного розпису його посади та зазначено, що з запропонованою роботою за відповідною професією чи спеціальністю, роботою більш низької кваліфікації ознайомлений (т. 1 а.с. 26, 99).

Крім того, 14 червня 2018 року позивачу надавався перелік вакантних посад станом на 01 червня 2018 року, що сторонами не заперечувалось під час розгляду справи судом першої інстанції (т. 2 а.с.93-112).

Відповідно до п. 5.1 Галузевої угоди, укладеної між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація роботодавців паливно-енергетичного комплексу України» і профспілкою працівників енергетики та електротехнічної промисловості України на 2016-2018 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України, профспілка є повноважним представником трудових колективів Підприємств, представляє інтереси всіх працівників, які працюють на умовах найму, і захищає їх трудові права. Міністерство, Фонд державного майна та Роботодавці вживають заходів із запобігання масового звільнення працівників протягом дії Угоди. В разі необхідності проведення масового звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності штату працівників не пізніше ніж за три місяці розпочати попередні консультації з первинною профспілковою організацією щодо розроблення відповідних заходів, спрямованих на пом`якшення їх наслідків і зменшення чисельності вивільнених працівників. (т. 1 а.с. 38-39).

Відповідно до Колективного договору між адміністрацією апарату управління ДП «НЕК «Укренерго», підрозділу громадського харчування «Енергетик», відокремленого підрозділу «Інформаційно-технологічний центр» та Первинною профспілковою організацією ДП «НЕК «Укренерго» від 18 березня 2016 року, зареєстрованого в УПСЗН Шевченківської РДА 31 березня 2016 року, на ДП «НЕК «Укренерго» діє Первинна профспілкова організація ДП «НЕК «Укренерго». Якщо на підприємстві виникає обґрунтована необхідність скоротити більше 5 відсотків працівників, рішення про це приймається роботодавцем спільно з профспілковим комітетом після погодження з представником власника, територіальною організацією профспілки та центрального комітету профспілки (т. 1 а.с. 40-41, т. 2 а.с. 120-156).

Пунктом 1.1 Колективного договору ДП «НЕК «Укренерго» на 2018-2019 роки від 19 червня 2018 року, визначено, що сторонами даного договору є ДП «НЕК «Укренерго» в особі уповноваженого представника власника - директора ДП «НЕК «Укренерго», який діє на підставі Статуту ДП «НЕК «Укренерго» та профспілка ДП «НЕК «Укренерго» в особі уповноваженого представника спільного представницького органу трудового колективу - голови Ради голів профспілкових комітетів первинних профспілкових організацій ДП «НЕК «Укренерго», який діє на підставі Положення про Раду голів первинних профспілкових органів (т. 1 а.с. 45).

З довідки Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» вбачається, що ОСОБА_1 є членом цієї профспілкової організації з 02 лютого 2016 року та станом на 02 липня 2018 року заборгованості зі сплати членських внесків не має (т. 1 а.с. 32).

24 липня 2018 року ДП «НЕК «Укренерго» в особі директора з управління персоналом Николенко С.Є. звернулося до голови Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» Приходько О.М . із поданням про надання згоди на вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в виробництва і праці указаних в поданні працівників, у тому числі й ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 45-47).

Листом Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» № 12 від 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 запрошено на засідання профспілкового комітету для розгляду подання директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» від 24 липня 2018 року № 21 про отримання згоди на його звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 33).

Відповідно до змісту протоколу засідання Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» № 34/1 від 14 серпня 2018 року після розгляду подання на скорочення працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» профспілковий комітет, враховуючи наявність розбіжностей процедури звільнення з законодавчими актами України, а саме: ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; ст. 42, 49-2 КЗпП України; ч. 3 ст. 184 КЗпП України, ухвалив - рішення не приймати та провести додаткові консультації з адміністрацією ДП «НЕК «Укренерго» (т. 2 а.с. 69-71).

Листами від 15 та 16 серпня 2018 року за №№ 15, 16 Первинною профспілковою організацією ДП «НЕК «Укренерго» направлено запит директору з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» про надання до профспілкового комітету інформації щодо працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» які мали переважне право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України та інформацію щодо надання працівникам повного переліку вакантних посад ДП «НЕК «Укренерго» та надання цього переліку в разі його змін відповідно до ст. 49-2 КЗпП України (т. 2 а.с. 48, 49).

Листом від 21 серпня 2018 року ДП «НЕК «Укренерго» повідомило Первинну профспілкову організацію ДП «НЕК «Укренерго» про те, що працівники відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» переважного права на залишення на роботі не мають. Крім того у цьому листі зазначено, що 21 серпня 2018 року працівникам цього відділу надано для ознайомлення перелік вакантних посад ДП «НЕК «Укренерго» станом на 20 серпня 2018 року та їх звільнення перенесено на 31 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 50).

Листом від 30 серпня 2018 року за № 01/35185 ДП «НЕК «Укренерго» повторно звернулося до Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» з приводу надання обґрунтованої відповіді щодо можливості розірвання трудового договору відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України із працівниками відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» (т. 2 а.с. 51).

Як вбачається зі змісту відповіді Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» на запит суду від 15 листопада 2018 року, рішення про звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за поданням адміністрації ДП «НЕК «Укренерго» не приймалось (т. 2 а.с. 68).

Заявою від 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 повідомив адміністрацію ДП «НЕК «Укренерго» про перебування на лікарняному з 13 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 100).

Наказом ДП «НЕК «Укренерго» № 606-к від 16 серпня 2018 року перенесено дату звільнення ОСОБА_1 до моменту відновлення його працездатності та до моменту його фактичного виходу на роботу (т. 1 а.с. 101).

Згідно наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 687-к від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в виробництві і праці на підставі попередження про вивільнення від 14 червня 2018 року (т. 1 а.с. 29, 102).

Наказом ДП «НЕК «Укренерго» № 688-к від 04 вересня 2018 року усунуто неточність в наказі ДП «НЕК «Укренерго» № 687-к від 04 вересня 2018 року «Про звільнення» в частині виплати позивачу грошової компенсації за період роботи, а також премії за основні результати виробничо-господарської діяльності (т. 1 а.с. 108).

29 липня 2019 року, тобто після ухвалення районним судом оскаржуваного рішення, наказом Міністерства фінансів України № 321, затверджено Статут Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго». За пунктом 1.1 цього Статуту, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в приватне акціонерне товариство відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15 лютого 2019 року № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2017 року № 829-р (т. 3 а.с. 136-144).

На підставі вищезазначеного, апеляційним судом залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке є правонаступником державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Так, матеріалами справи підтверджено, що про майбутнє звільнення позивача було попереджено під особистий підпис 14 червня 2018 року, а звільнено 04 вересня 2018 року, таким чином, термін попередження про звільнення, який передбачений КЗпП України, роботодавцем дотриманий.

Поряд з цим, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Сторонами не заперечувалось під час розгляду справи судом першої інстанції, що 14 червня 2018 року позивачу разом з попередженням надавався перелік вакантних посад станом на 01 червня 2018 року (т. 2 а.с. 93-112). Проте позивач не погодився на переведення на запропоновані вакантні посади, про що свідчить відповідна відмітка з підписом на попередженні про вивільнення від 14 червня 2018 року (т. 1 а.с. 99).

У матеріалах справи міститься також перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» станом на 20 серпня 2018 року (усього 278 вакантних посад), проте, до суду не надано доказів, що ОСОБА_1 були запропоновані вказані вакантні посади, розписка про ознайомлення позивача з цими посадами відсутня. Так серед інших посад, зазначених у цьому Переліку в інших регіонах України, міститься посада старшого інспектора з контролю за виконанням доручень у загальному відділі Департаменту адміністративно-господарського забезпечення НПЦР. Проте, об`єктивних доказів неможливості (за освітою, фахом або досвідом роботи) запропонувати вказані посади позивачу або відмови останнього від запропонованих посад відповідач до суду не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні (т. 2 а.с. 113-119).

Цих обставин представник відповідача - Франюк А.В. в суді апеляційної інстанції не заперечував і не спростував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 236-239).

Доводи представника відповідача, що 03 вересня 2018 року позивачу були запропоновані певні вакантні посади, колегія суддів визнала неспроможними, оскільки судом встановлена фактична невідповідність запропонованих позивачу посад - переліку вакантних посад на підприємстві, який був наданий відповідачем до суду, а доказів, що роботодавець запропонував ОСОБА_1 всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення за вищевказаним переліком, а працівник відмовився від цієї пропозиції, до суду не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що згідно штатного розпису від 01 вересня 2018 року, який почав діяти за три дні до його звільнення, чисельність працівників у підрозділі ВП «Укренергосервіс» складала 316 працівників, тобто на 105 штатних одиниць більше, ніж у попередньому штатному розписі, а загалом чисельність працівників апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» збільшилась до 2 540 чисельних одиниць, тобто на 1 113 працівників - знайшли підтвердження наявними у справі доказами (штатними розписами станом на 01 листопада 2017 року і 01 вересня 2018 року) (т. 1 а.с. 127-156, 177-232).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ДП «НЕК «Укренерго» при звільненні позивача з роботи внаслідок скорочення його посади, маючи вакантні посади і реальну можливість запропонувати, а у випадку отримання згоди працівника - перевести позивача на іншу роботу, не виконав обов`язок, передбачений за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, не запропонував всі інші вакантні посади (іншу роботу), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Поряд з цим висновок районного суду, що позивач мав право бути працевлаштований на одну із посад працівників, які були прийняті на роботу строком до 30 серпня 2018 року колегія суддів визнала припущенням з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Судом встановлено, що згідно табелів обліку робочого часу за червень та вересень 2018 року вказані працівники продовжили трудові відносини з ДП «НЕК «Укренерго» після 30 серпня 2018 року, тобто після закінчення дії укладених з ними строкових трудових договорів (т. 3 а.с. 58-65).

Таким чином, оскільки судом встановлено та не заперечується відповідачем, що вказані прийняті на роботу працівники за строковими трудовими договорами продовжили трудові відносини після закінчення строку договору, трудові договори вважаються продовженими на невизначений строк. А тому висновки суду про те, що вказані посади мали бути звільнені після 30 серпня 2018 року та станом на день звільнення позивача мали бути вакантними та запропоновані йому - є помилковими.

Проте вищевказана помилка не вплинула на правильність вирішення спору по суті і висновок районного суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 і його поновлення на роботі є правильним з огляду на не дотримання відповідачем положень ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття.

У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця також регламентовано ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Встановлено, що позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а він є членом Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго», тому для його звільнення необхідна згода профспілки (т. 1 а.с. 32).

У зв`язку з тим, що Первинна профспілкова організація ДП «НЕК «Укренерго» не повідомила відповідача про прийняте рішення у строки, передбачені ст. 43 КЗпП України, відповідач обґрунтовано вважав, що первинна профспілкова організація дала згоду на розірвання трудового договору (ч. 5 ст. 43 КЗпП України).

Колегія суддів погодилась з висновком суду, що не було встановлено факту масового вивільнення працівників шляхом скорочення 5 % працівників ДП «НЕК «Укренерго», що відповідно до вимог Галузевої угоди та Колективному договору підлягало попередньому узгодженню з профспілкою за три місяці до такого скорочення.

За довідкою відповідача, середньоденний заробіток позивача склав 1233.19 грн.(т. 2 а.с. 63-64)

Тому, колегія суддів перевірила правильність розрахунку і визначила розрахунок 275 001.37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (223 роб. днів х 1233.19 грн.) в межах заявлених позивачем позовних вимог за період із 04 вересня 2018 року до 26 липня 2019 року, виходячи з кількості робочих днів - 224, з яких: вересень 2018 року - 18, жовтень 2018 року - 22, листопад 2018 року -22, грудень 2018 року - 20, січень 2019 року - 21, лютий 2019 року -20, березень 2019 року - 20, квітень 2019 року - 20, травень 2019 року -22, червень 2019 року - 18, липень 2019 року - 20.

Правильним є висновок суду, що підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 директором з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» Николенко С.Є. узгоджується із функціональними обов`язками цієї посадової особи, визначеними п. 8.8.6. та 8.8.9. Статуту ДП «НЕК «Укренерго», посадовими обов`язками та довіреністю (т. 1 а.с. 42-43, 235-240, 241).

Також, безпідставними є твердження позивача про те, що при попередженні про звільнення йому не пропонувались посади у групі економічної безпеки відділу економічної та внутрішньої безпеки ДП «НЕК «Укренерго», оскільки в указаному структурному підрозділу станом на 14 червня 2018 року була наявна лише одна посада, яка не була вакантною, що підтверджується штатними розписами та структурою ДП «НЕК «Укренерго» (т. 1 а.с. 124-232, т. 2 а.с. 176-202, т. 2 а.с. 204-227, т. 3 а.с. 83).

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив визнати незаконним наказ про його звільнення від 04 вересня 2018 року, але відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що внаслідок звільнення з роботи, яке судом визнано незаконним, позивач зазнав моральних переживань, необхідність звернення до відповідача і суду за захистом порушених прав примушували його порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначав позивач.

Тому, колегія суддів погодилась з висновок районного суду про визначення 1 000 грн. грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди з урахуванням і виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивач задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення і зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене та часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача зобов`язання щодо сплати на користь держави судового збору за розгляд справи судом.

Судові витрати відповідача пов`язані зі сплатою 5400 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на його рахунок і відшкодуванню не підлягають (т. 3 а.с. 122).

Керуючись ст. 367, п. 3 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року змінити в частині стягнення з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 5 вересня 2018 року по 26 липня 2019 року включно зменшивши його розмір з 282 178 грн. 55 коп. до 275 001 (двісті сімдесят п`ять тисяч одна) грн. 37 коп. з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова