провадження № 2-з/752/374/19
УХВАЛА

16.12.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі слідчого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лисова Володимира Леонідовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

05.12.2019 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке відноситься до спадкового майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; гараж літ. Б-1, загальною площею 18,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 . В обґрунтування заяви зазначено про те, що позивач звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя, зазначаючи про те, що власник зазначеної нерухомості помер, та спадкоємці, які є і відповідачами по даній справі, а також у яких наявні всі правовстановлюючі документи на майно зможуть отримати свідоцтва про право на спадщину та розпорядитись спадковим майном на власний розсуд, що утруднить чи зробить неможливим у майбутньому виконання рішення суду в даному спорі.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, що передбачено ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За умовами п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, між сторонами виник спір щодо визнання договору купівлі-продажу, на підставі якого відповідач на даний час володіє квартирою, - недійсним.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Доводи та наявні у справі докази, дають підстави припускати, що відповідачі зможуть здійснити відчуження спірного нерухомого майна в період перебування справи в провадженні суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»).

Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом, при вирішенні заяви про забезпечення позову, враховано співмірність виду забезпечення позову, за яким звернувся позивач до суду, а саме накладення арешту на нерухоме майно, яке входить до спадкової маси, та заявленими позовними вимогами.

Враховуючи те, що позивачем пред`явлено позов про визнання об`єктів нерухомості спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер та був його власником, ймовірне рішення про задоволення позову в даному спорі може мати наслідком зміни ідеальних часток у спірній нерухомості, а тому суд знаходить обґрунтованими доводи про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Зваживши наведене в сукупності, а також приймаючи до уваги те, що накладення арешту на нерухомість є відповідним і співмірним способом забезпечення у даній справі, суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лисова Володимира Леонідовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Забезпечити позов, шляхом накладення арешту, до набрання законної сили рішення суду у даній справі, - на належну ОСОБА_2 нерухомість, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; гараж літ. Б-1, загальною площею 18,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 .

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя Н.П. Чередніченко