набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/523/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р.

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розподіл спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації посилаючись на те, що з 14 квітня 2005 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі із ОСОБА_3 У лютому 2018 року шлюбні відносини припинені. За час шлюбу позивачем та відповідачем придбано автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_3 Даний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя (позивача та відповідача). Так, позивач з 2000 року по лютий 2017 року був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Окрім того, позивач протягом тривалого часу утримує пасіку, а також отримує щомісячну пенсію по інвалідності. При цьому, ОСОБА_3 також приймала участь у забезпеченні та потреб сімї та у придбанні вказаного автомобіля. У звязку із цим вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 330 526 грн. Таким чином, позивач має право на отримання від ОСОБА_3 грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля, що складає 165263 грн.

Просить суд визнати ОСОБА_2 власником Ѕ автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_3 та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію Ѕ вартості вказаного автомобіля, що складає 165 263 грн.

04.07.2018 року через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, згідно із яким в період з 2013 року по початок 2017 року вона здійснювала підприємницьку діяльність надаючи послуги у сфері права. В цей період їй було запропоновано співпрацювати з ОСОБА_4, який є директор СПрАТ «Водолій». Під час обговорення умов співпраці, останній запропонував їй купити транспортний засіб для полегшення їй виконання замовлених послуг, а тому на інтернет ресурсі нею був знайдений автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску в м. Миколаєві. ОСОБА_4 запропонував їй укласти договір дарування чи пожертви грошових коштів для придбання даного автомобіля та врегулювання непорозумінь із родичами. Тому 18.04.2016 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір про благодійне пожертвування валютних цінностей. За умовами цього договору благодійник безоплатно передав у власність набувачу грошові кошти в сумі 360 000 грн. з метою купівлі нею транспортного засобу NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску. 22 квітня 2016 року вона разом із ОСОБА_5 їздила до м. Миколаєва де здійснила придбання вказаного автомобіля. У звязку із цим спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він придбаний за грошові кошти, які отримані як пожертва, а тому є її особистою власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали із підстав зазначених в позовній заяві та просили суд їх задовольнити; при цьому пояснили, що сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі було придбано автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за спільні кошти подружжя. Окрім того, передумовою придбання спірного автомобіля, послугувало продаж попереднього транспортного засобу Хюндай, 2011 року випуску. У звязку із тим, що спірним автомобілем користується відповідач, тому вважають за можливе отримання компенсації Ѕ вартості даного автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не є спільно нажитим майном, оскільки грошові кошти на його придбання були надані ОСОБА_5, що підтверджується договором про благодійне пожертвування валютних цінностей №1 від 18 квітня 2016 року, відповідно до якого нею отримано 360 тис. грн. для придбання спірного автомобіля NISSAN QASHQAI, а тому є її обстою власністю. Крім того, грошові кошти, які були отримані за продаж автомобіля Хюндай були витрачені на придбання трактора. При цьому, в неї взагалі немає фінансових можливостей виплатити грошову компенсацію позивачу вартості Ѕ автомобіля.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що з 14 квітня 2005 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14 квітня 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, на час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу ними було набуто автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, обєм двигуна 1998 см.куб. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу даний автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 22.04.2016 року був зареєстрований за ОСОБА_3

Згідно відповіді регіонального сервісного центру в АР Крим та м. Севастополі від 24.04.2018 року, відповідно до Єдиного державного реєстру МВС за період з 14.04.2005 року за ОСОБА_3 було зареєстровано: з 17.01.2015 року по 21.04.2016 року автомобіль марки Hуundai, моделі 130, 2011 року випуску з обємом двигуна 1591 см.куб. та з 22.04.2016 року по теперішній час автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, обєм двигуна 1998 см.куб.

З відповіді регіонального сервісного центру МВС в АР Крим та м. Севастополі від 12.10.2018 року вбачається, що 21.04.2016 року центром 6544 (м. Гола Пристань) регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області автомобіль марки Hуundai, моделі 130, 2011 року було перереєстровано на нового власника при цьому у відомостях наявних в ЄДР МВС вказана загальна вартість транспортного засобу в сумі 20 000 грн. 22.04.2016 року Центром 4841 (м. Миколаїв) регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску було зареєстровано за договором купівлі-продажу за ОСОБА_3

З відповіді регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області від 04.12.2018 року слідує, що 22.04.2016 року ОСОБА_3 був придбаний автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску за 46 000 грн.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу №5925 від 22.04.2016 року ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_7 продали ОСОБА_3 у власність автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, обєм двигуна 1998 см.куб. Ціна договору за домовленістю сторін, становить 46 000 грн.

Згідно інформації від головного управління держпродспоживслужби в Херсонській області від 20.08.2018 року за ОСОБА_2 по автоматизованій електронно-обліковій системі «Агротех» в Херсонській області 16.05.2014 року зареєстровано трактор колісний ЮМЗ-6Л, 1984 року випуску, свідоцтво ЕА083877, номерний знак 14842ВТ.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей ОСОБА_2 06.11.2017 року видав довіреність ОСОБА_8, ОСОБА_9 на транспортний засіб трактор колісний ЮМЗ-6Л, 1984 року випуску, номерний знак 14842ВТ.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 27 березня 2018 року, проведеного малим підприємством «Бізнес Експерт», ринкова вартість автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 330626 грн.

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_2 вбачається, що 01.07.2003 року він був прийняти на посаду охоронника до Чаплинського професійного аграрного ліцею, звільнений із посади 29.08.2014 року за угодою сторін. 13.09.2014 року призначений на посаду майстра виробничого навчання з підготовки водіїв автотранспортних засобів комунального закладу «Чаплинський МНВК», звільнений із роботи за угодою сторін 08.02.2017 року.

З довідки Головного управління пенсійного фонду в Херсонській області від 23.03.2018 року №321 вбачається, що ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в Херсонській області і отримує пенсію по інвалідності в сумі 1452 грн.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії АА №793473 ОСОБА_2 має ІІІ групу інвалідності безстроково.

Згідно копії паспорту бджіловодної пасіки №191 від 05.05.2009 року ОСОБА_10 (батько позивача) належить пасіка в кількості 12, 30, 20 бджільних сімей, що знаходяться за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Північна, 35.

Із інформації про фізичну особу ОСОБА_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що остання займається діяльністю у сфері права з 05.02.2013 року.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача, а тому йому відомо про те, що до березня 2016 року в розпорядженні його колишньої невістки ОСОБА_3 був автомобіль Хюндай. При цьому, про продаж даного автомобіля він дізнався із мережі інтернет та був проти цього. Після того, як був проданий автомобіль Хюндай його син із невісткою придбали автомобіль Ніссан. При цьому, вказані автомобілі були придбані за їх спільні кошти, оскільки обоє працювали та отримували доход. Окрім того для придбання автомобіля Ніссан він надавав позику своєму сину 1200 доларів США.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, тому знає, що у сторін по справі у власності було два автомобілі, спочатку був придбаний Хюндай, за спільні кошти подружжя, а потім одразу після його продажу, сторонами було придбано автомобіль Ніссан. В той час коли вони вирішили придбати автомобіль Ніссан її чоловік надавав поради щодо його технічних характеристик позивачу.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що є товаришем позивача. Разом працювали В Чаплинському ПАЛ, а тому йому відомо про те, що у сторін спочатку був автомобіль Хюндай, а потім після його продажу ними було придбано Ніссан. Він разом із позивачем до придбання автомобіля Ніссан обговорював з ним його технічні характеристики.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно статті 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

В судовому засіданні встановлено, що передумовою придбання спірного автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 22 квітня 2016 року за ціною 46 000 грн., був продаж придбаного сторонами у період шлюбу автомобіля марки Hуundai, моделі 130, 2011 року випуску, який був проданий 21 квітня 2016 року за 20 000 грн. Так як спірний автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, то даний автомобіль в рівних частках є спільною власністю подружжя. Відповідно до копії договору купівлі-продажу №5925 від 22.04.2016 року ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_7 продали ОСОБА_3 у власність автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, обєм двигуна 1998 см.куб. Ціна договору за домовленістю сторін, становить 46 000 грн.

Як на підставу своїх заперечень з приводу того, що спірний автомобіль є її особистою власності відповідачем ОСОБА_3 надано договір про благодійне пожертвування валютних цінностей №1 від 18 квітня 2016 року, з якого слідує, що благодійник ОСОБА_4 безоплатно передає у власність обдарованому ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 360 00 грн. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що благодійник передає пожертву у власність набувача з метою купівлі нею транспортного засобу автомобіля Nissan Qashqai для особистого користування з метою полегшення надання послуг у сфері права. Транспортний засіб повинен бути зареєстрований на обдарованого. Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль не може являтись спільною власністю подружжя, так як хоч і придбаний в період шлюбу, але за її особисті кошти, які були отримані нею як благодійна пожертва від ОСОБА_4, оскільки відповідно до ч.3 ст.729 ЦК України до договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК). Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 25 листопада 1993 року N 365 з послідуючими змінами "валютними цінностями" є валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших кредитно-фінансових установах на території України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий відповідачем ОСОБА_3 договір про благодійне пожертвування валютних цінностей №1 від 18 квітня 2016 року для придбання спірного автомобіля не може замінити нотаріально посвідчений договір пожертви (дарування) вказаної суми грошей ні за формою складання, а ні за змістом, а тому відповідач не спростувала доводи позивача, що спірний автомобіль в період шлюбу придбаний за спільні кошти подружжя і являється спільною власністю подружжя.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що оскільки відповідач ОСОБА_3, не погоджується на виплату половини вартості автомобіля на користь позивача у звязку із відсутністю фінансової можливості та не було внесено коштів на депозитний рахунок суду для компенсації 1/2 частини автомобіля ОСОБА_2, як того вимагають частин 4, 5 ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України, а також зважаючи на ту обставину, що вартість 1/2 частини від вартості спірного автомобіля з урахуванням доходу відповідача становитиме для неї надмірний тягар, суд дійшов до висновку про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, без його реального поділу і залишити автомобіль у їх спільній частковій власності, оскільки ця річ є неподільною.

З огляду на викладене, на основі всебічно з'ясованих обставин, досліджених доказів, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням

доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого ним в рахунок відшкодування судового збору в сумі 826,32 грн.; також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору сплаченого за заявою про забезпечення позову, а саме накладення арешту на автомобіль в розмірі 352,40 грн., а всього 1178,72 грн.

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст. 137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_2 в суді здійснював адвокат ОСОБА_1, повноваження якого були підтверджені договором про надання правової допомоги від 02 квітня 2018 року та ордером серії ХС №79787. Вартість послуг та порядок розрахунків визначені звітом до договору про надання правової допомоги від 11.04.2018 року, згідно із яким надано наступний перелік послуг: зустріч із клієнтом, яка відбулась в смт. Чаплинка, розяснення переліку необхідних документів для подачі позовної заяви, підготовка позовної заяви та підготовка заяви про забезпечення позову. Таким чином, загальна сума гонорару становить 7800 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 16.04.2018 року позивачем за представлення інтересів по справі про поділ майна подружжя сплачено адвокату ОСОБА_1 7800 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50%) підлягають стягненню судові витрати, повязані з наданням правничої допомоги при розгляді справи у розмірі 3900 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 135, 137, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3900 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1178,72 грн., а всього 5078,72 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко