Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 365/53/15-ц

провадження № 61-32999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , відділ Держземагентства у Згурівському районі Київської області, Головне управління Держземагентства у Київській області, Згурівська районна державна адміністрація у Київській області, реєстраційна служби Згурівського районного управління юстиції ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року у складі судді Хижного Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Приходька К. П., Верланова С. М., Таргоній Д. О., від 06 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, укладеного між ним та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області він використовує земельну ділянку, що розташована на території Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області. Договір оренди землі оформлений відповідно до чинного на момент його укладення законодавства та зареєстрований у відділі Держкомзему у Згурівському районі Київської області 29 грудня

2012 року. Протягом трьох років він використовував земельну ділянку за призначенням для ведення фермерського господарства.

27 серпня 2013 року Головне управління Держземагентства у Київській області надало ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення в межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. Внаслідок неналежної підготовки проекту із землеустрою, земельна ділянка, яка перебуває в його користуванні на підставі чинного договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, була розділена на дві частини та увійшла до складу земельних ділянок, що були передані в оренду ОСОБА_2 , при цьому в Державний земельний кадастр внесені відомості про дві новостворені земельні ділянки, хоча чинне законодавство забороняє державну реєстрацію земельної ділянки, у межах якої знаходиться інша зареєстрована земельна ділянка або її частина.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року встановлено, що договір оренди землі, укладений 29 грудня

2012 року між ним та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області, є дійсним і чинним, він використовує земельну ділянку на законних підставах, при цьому накази Головного управління Держземагентства у Київській області, якими ОСОБА_2 надані дозволи на розробку технічної документації із землеустрою, визнані протиправними, а також скасована державна реєстрація земельних ділянок, переданих йому в оренду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 6 березня 2014 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі відділу Держземагентства у Згурівському районі Київської області, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що договір оренди землі, укладений 29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області, не містить всіх істотних умов, а саме: кадастрового номеру земельної ділянки, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, договір не містить обов`язкових невід`ємних частин плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проекту відведення земельної ділянки у випадках, передбачених Законом. Договір оренди містить лише акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 на підставі вимог частини другою статті 15 Закону України «Про оренду землі» просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 29 грудня 2012 року.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27 лютого

2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди землі, укладений 29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області, не зареєстрований територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладення зазначеного договору, а також не містить такої істотної умови як кадастровий номер наданої земельної ділянки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що укладений

29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області, не було зареєстровано у встановленому діючим на той час законодавством порядку, тому наявні підстави для визнання цього договору недійсним. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що відомості про реєстрацію спірного договору оренди у відділі Держземагентства у Згурівському районі відсутні. Крім того, судом було з`ясовано, що в договорі оренди ОСОБА_1 , як істотна умова, не був зазначений кадастровий номер земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховані всі факти, що є предметом доказування та не надано їм належної оцінки. Вказував на те, що договір оренди землі від 29 грудня 2012 року містить напис з кадастровим номером земельної ділянки на першому аркуші договору, а саме зазначено номер :08:006:0001; кадастрова документація також містить указаний кадастровий номер, що свідчить про передачу в оренду саме цієї земельної ділянки. Судами не надана оцінка доказам про фактичне перебування спірної земельної ділянки у його користуванні, сплату ним орендної плати. Також посилався на те, що ОСОБА_2 не надано доказів порушення його прав та законних інтересів у зв`язку з відсутністю, на його думку, істотних умов оспорюваного договору, а тому вважав, що підстав для визнання указаного договору оренди землі недійсним немає.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області підписано договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства площею 47,2900 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області. У договорі оренди зазначено, що договір зареєстрований відділом Держземагентства у Згурівському районі 29 грудня 2012 року за № 03180. Крім того, на договорі оренди дописано кадастровий номер земельної ділянки :08:006:0001.

Відповідно до листів відділу Держземагентства у Згурівському районі відомості про земельну ділянку з кадастровим № :08:006:0001 у Національній кадастровій системі відсутні, поземельна книга на вказану земельну ділянку не відкривалась (а. с. 56, 57 т. 1).

Наказами Головного управління Держземагентства у Київській області

від 27 серпня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства в межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області, а наказами від 01 жовтня

2013 року «Про затвердження документації землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 на території Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області та надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки загальною площею 24,9999 га та 46,1570 га, що розташовані на території Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області строком на 14 років. Кадастрові номери наданих ОСОБА_2 земельних ділянок: :08:004:0002 та :08:006:0002.

Начальником відділу Державного земельного агентства у Згурівському районі Київської області від імені Головного управління Державного земельного агентства у Київській області 06 березня 2014 року укладено з ОСОБА_2 договори оренди землі та складено відповідні акти прийому-передачі земельних ділянок.

На підставі наказів Головного управління Державного земельного агентства у Київській області від 01 жовтня 2013 року «Про затвердження документації землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» державним реєстратором реєстраційної служби Згурівського районного управління юстиції зареєстровано право ОСОБА_2 на оренду земельних ділянок.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправними накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 27 серпня та 01 жовтня 2013 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою та про її затвердження. Визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію земельних ділянок та прав ОСОБА_2 на оренду земельних ділянок.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 вересня 2015 року частково задоволено касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_4 . Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року скасовано та закрито провадження у справі у звязку із непідвідомчості справи судам адміністративного судочинства.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно частини першої статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України ).

Частиною другою статті 792 ЦК Українипередбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом Українита Законом України «Про оренду землі».

За змістом статті 20 Закону України «Про оренду землі»у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області, договір оренди землі підлягав державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області, встановлювалося, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між

ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області, визначалося, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Зокрема, за змістом частини першої статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (частина п`ята статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області).

Системний аналіз положень статті 640 ЦК Українита статей 125, 126 ЗК України, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакціях на дату виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, а тому з цього часу сторони набувають визначених законом та договором прав і обов`язків орендаря та орендодавця.

Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд України у постановах

від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, від 18 січня

2017 року у справі № 6-2777цс16, та Верховний Суд у постановах

від 11 вересня 2019 року справа № 500/2866/16-ц, від 28 серпня 2019 року справа № 500/2859/16-ц, від 22 травня 2019 року справа № 500/2836/16-ц,

від 22 квітня 2019 року справа № 500/2846/16-ц, від 22 квітня 2019 року справа № 500/2834/16-ц, від 11 вересня 2019 року справа № 500/2866/16-ц, від 16 жовтня 2019 року справа № 500/2844/16-ц.

Установивши, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, підписаного між ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області, у державних органах земельних ресурсів проведена не була, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зазначений договір не набрав чинності та не породжує для позивача прав орендаря. За статтею 15 ЦК України судовому захисту підлягає лише порушене право позивача, однак у ОСОБА_1 відсутнє речове право на спірну земельну ділянку, яке підлягало б захисту шляхом визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 06 березня 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та

ОСОБА_2 , який зареєстровано у встановленому законом порядку.

При цьому постанова Київського апеляційного адміністративного суду

від 18 грудня 2014 року, на яку позивач посилався у позовних вимогах як на підставу для задоволення позову, скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 вересня 2015 року із закриттям провадження у справі.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір від 29 грудня

2012 року зареєстровано належним чином, про що міститься напис державного реєстратора на самому договорі, є необґрунтованими з огляду на таке.

Порядок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки станом на 29 грудня 2012 року регулювався Постановою Кабінету Міністрів України

від 9 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - Порядок).

Записи до розділів Книги записів вносилися при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким, зокрема, був договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку). Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами.

Отже, на час укладення позивачем договору оренди від 29 грудня 2012 року їх державна реєстрація була пов`язана із датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів.

Виконання Порядку на час укладення договору оренди від 29 грудня

2012 року забезпечувалося функціонуванням Перехідної реєстраційної системи, що діяла у період з 3 серпня 2011 року до 30 грудня 2012 року включно й адміністраторами якої були підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. У тексті, зокрема, зазначалася інформація про орган, котрий провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі - реєстраційний напис).

Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, допоки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером.

Установивши, що записи про реєстрацію договору оренди від 29 грудня

2012 року у Державному реєстрі земель не вчинялися, а Книги записів на земельну ділянку не формувалися, що свідчить, що земельна ділянка кадастровим номером :08:006:0001 сформована не була, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність державної реєстрації, підписаного між ОСОБА_1 та Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області договору оренди землі.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 червня 2019 року у справі

№ 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Такої підстави для визнання недійсним договору оренди землі як відсутність його реєстрації ні ЦК України, ні спеціальним Законом України «Про оренду землі» не передбачено, у зв`язку із чим суди дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . При цьому наявність чи відсутність кадастрового номера у договорі, підписаному між ОСОБА_1 і Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області договір оренди землі від 29 грудня 2012 року, ніяк не вливає на право

ОСОБА_2 як орендаря земельної ділянки, оскільки оспорюваний договір жодним чином не порушує його прав, з огляду на те, що не була проведена державна реєстрація договору від 29 грудня 2012 року, а тому він не набрав чинності та не породив для його сторін прав та обов`язків. Разом з тим, укладений 06 березня 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2 договір зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому наявність іншого договору від 29 грудня 2012 року, який не набрав чинності, не впливає на права ОСОБА_2 як орендаря спірної земельної ділянки.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 вересня

2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відділу Держземагентства у Згурівському районі Київської області, Згурівської районної державної адміністрації у Київській області, реєстраційної служби Згурівського районного управління юстиції Київської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

В іншій частині рішення Згурівського районного суду Київської області

від 25 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович