ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №587/1381/18

Провадження № 22-ц/816/315/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В.І., Левченко Т.А.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 62364,84 грн, з яких: 57364,84 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн - моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 13 січня 2018 року в АДРЕСА_1, належному йому транспортному засобу «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1, який був припаркований біля будинку АДРЕСА_1, було завдано механічних пошкоджень внаслідок нанесення удару конем, запряженим у гужову повозку, власником яких є відповідач. При цьому водія гужової повозки в ній не було. Відповідно до висновку судового експерта, розмір матеріальної шкоди становить 55364,84 грн. Крім того, ним понесені витрати на оплату висновку експерта у розмірі 2000 грн та завдано моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 30 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62364,84 грн та 704,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

При цьому вказує, що позивачем не було доведено належними доказами завдання пошкоджень саме гужовою повозкою з конем, оскільки на повозці не залишилось фарби з автомобіля, відстань між деревом та автомобілем, де опинився кінь після події, не перевищує 1-1,5 м, що значно вужче, ніж ширина повозки. Вказує, про суперечність та недостовірність показань свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762*100= 176200 грн.), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2018 року біля будинку АДРЕСА_1 на узбіччі біля будинку АДРЕСА_2 було припарковано автомобіль «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності.

Через деякий час, кінь, запряжений в гужову повозку, який належить ОСОБА_2, що знаходився неподалік без власника, відірвався з прив'язі та, рухаючись в бік автомобіля, застряв в ямі, зачепившись за вказаний транспортний засіб.

У результаті вказаних дій домашньої тварини автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку № 002/2018 автотоварознавчої експертизи від 30 січня 2018 року, розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, без урахування ПДВ на вартість робіт та матеріалів, з урахуванням ПДВ на вартість складових, з урахуванням втрати товарної вартості, складає 55364,84 грн. За проведення вказаного експертного дослідження позивачем сплачено 2000 грн (а.с. 10- 57).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що відповідач, як власник домашньої тварини, що утримує її, не забезпечив безпеку від неї майну позивача, внаслідок дій якої позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України, тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Крім того, відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд першої інстанції на підставі доказів, досліджених безпосередньо у судовому засіданні, яким було надано належну оцінку, встановив, що винними діями ОСОБА_2, які виразилися у тому, що останній не супроводжував домашню тварину, яку утримує, поза місцями її постійного утримання, залишив її бездоглядну та неправильно прив'язану, у результаті чого вона відірвалася та пошкодила належний ОСОБА_1 автомобіль, завдавши йому майнової шкоди, розмір якої підтверджується належними та допустимими доказами і, які стороною відповідача не спростовано. Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, заподіяної пошкодженням майна останнього.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про не доведення позивачем пошкодження автомобіля його конем, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки в цих деліктних правовідносинах обов'язок доказування відсутності вини лежить на відповідачеві, який надані позивачем місцевому суду докази не спростував.

В той же час, позиція позивача підтверджуєься показаннями свідків, матеріалами № 88 ЖЕО № 274 Сумського РВП ГУНП в Сумській області від 13 січня 2018 року за фактом пошкодження автомобіля, дослідженими судом першої інстанції, а також письмовими поясненнями самого відповідача від 13 січня 2018 року, відібраними представниками поліції на місці події, згідно з якими, він визнав ту обставину, що автомобіль ОСОБА_1 пошкодив його кінь.

Доводи скарги про неможливість пошкодження конем автомобіля, враховуючи траєкторію руху, відсутність фарби на повозці, метричні характеристики місця пригоди та інше, також не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини можуть бути підтвердженні чи навпаки спростовані лише висновком судової транспортно - трасологічної експертизи, про проведення якої стороною відповідача, як в суді першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги, не заявлялось.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко