Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 757/47841/15-ц

провадження № 61-15747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава України в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року у складі судді Музичко С. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Панченка М. М., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у провадженні судді Радехівського районного суду Львівської області Мулявки О. В. перебувала адміністративна справа за його позовом. Не погоджуючись із діями судді він звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККСУ) із скаргою, в процесі розгляду якої було встановлено безпідставність самовідводу судді Радехівського районного суду Львівської області Мулявки О. В., порушення внаслідок цього встановлених законом строків розгляду справи, а також ознаки дисциплінарного порушення в таких діях судді.

Внаслідок протиправних дій судді йому була завдана моральна шкода, яку він оцінив у 30 000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що рішеннями ВККСУ не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі, протиправності діянь відповідача та вини в завданні моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року повернуто апелянту.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що станом на 21 квітня 2017 року недоліки, виявлені у апеляційній скарзі та зазначені в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, апелянтом не усунуті.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 12 вересня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції із стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що додатком до апеляційної скарги не було зазначено клопотання про звільнення від сплати судового збору та його не було додано до неї. Вимога про звільнення від сплати судового збору була зазначена в самій апеляційній скарзі, тому висновок апеляційного суду про зазначення ним додатком до апеляційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору не відповідає змісту апеляційної скарги. Зобов`язуючи його надати апеляційну скаргу з додатком до неї (клопотання про звільнення від сплати судового збору), суд апеляційної інстанції фактично встановив йому додаткову вимогу до оформлення апеляційної скарги, не передбачену статтею 295 ЦПК України 2004 року. Повернення апеляційної скарги з підстав неусунення недоліків, яких не було допущено не узгоджується з нормами Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою захищено право на справедливий суд.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що враховуючи лише факт його звернення до ВККСУ щодо поведінки судді та факт припинення провадження у дисциплінарній справі щодо цього судді, судом першої інстанції проігноровано той факт, що рішенням ВККСУ від 25 лютого 2015 року № 304/дп-15 одночасно із припиненням провадження у дисциплінарній справі щодо судді встановлено також порушення вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку, які призвели до порушення строків розгляду справи. Переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд не перевірив фактичних даних із зазначеного рішення ВККСУ та не навів мотивів його неврахування. Місцевим судом не перевірено і не надано оцінки його доводам в обґрунтування заподіяння моральної шкоди.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У листопаді 2013 року на адресу ВККСУ надійшло звернення ОСОБА_1 щодо поведінки судді Радехівського районного суду Львівської області Мулявки О. В., який безпідставно заявив самовідвід у справі № 451/1292/13-а, що призвело до затягування розгляду справи.

Рішенням ВККСУ від 25 лютого 2015 року № 304/дп-15 провадження у дисциплінарній справі щодо судді Радехівського районного суду Львівської області Мулявки О. В. припинено.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року та витребувано її матеріали із Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 березня 2018 року справу № 757/47841/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року не підлягає задоволенню з таких підстав.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року.

З матеріалів справи встановлено, що 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року, у прохальній частині якої просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з тим, що апеляційна скарга не відповідає вимогам частини п`ятої статті 295 ЦПК України 2004 року, а саме заявником не надано до копії апеляційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке підлягає направленню відповідачу.

14 квітня 2017 року на виконання вимог ухвали від 13 березня 2017 року ОСОБА_1 направив на адресу апеляційного суду документи на підтвердження його скрутного матеріального становища та відсутність у нього будь-яких доходів.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто апелянту у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 13 березня 2017 року.

Із апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 15 грудня 2017 року вбачається, що заявник у прохальній її частині просив звільнити його від сплати судового за подання апеляційної скарги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Як додатки до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив документи про звільнення його від сплати судового збору лише для суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За положеннями частини п`ятої частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

За змістом цієї статті особа, яка подала апеляційну скаргу повинна долучити до апеляційної скарги її копії та копії доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, положення статті 295 ЦПК України 2004 року не містять такої підстави для залишення апеляційної скарги без руху як долучення до апеляційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору для направлення відповідачу.

Виходячи з наведеного, висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, не відповідає принципу верховенства права, Конституції України, а також нормам процесуального права, згідно з якими перелік підстав для залишення апеляційної скарги без руху є вичерпним.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню.

Водночас колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, оскільки на час розгляду касаційної скарги, 27 червня 2017 року Апеляційним судом міста Києва вже переглянуто заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року, про що постановлено ухвалу.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку наданими позивачем копіями рішень ВККСУ не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному ним розмірі, протиправністю діянь відповідача та його вини в її заподіянні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року скасувати.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська