Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 523/11307/15-ц

провадження № 61-34921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року на його користь було стягнуто компенсацію вартості належної йому 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 170 621,66 грн, припинено його право власності, а за ОСОБА_4 визнано право власності на вказану частину квартири.

21 лютого 2014 року ОСОБА_4 розпорядився квартирою та подарував її ОСОБА_3 . При цьому рішення суду в частині виплати компенсації не було виконано і залишається невиконаним по теперішній час.

Відповідач ОСОБА_4 завідомо не попереджував нотаріуса, що порушуються права ОСОБА_1 , а тому він вважає, що укладення договору є фіктивним з метою невиконання рішення суду в частині виплати компенсації.

Позивач просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного 21 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М., за реєстровим номером 50, недійсним.

Під час розгляду судового розгляду ОСОБА_4 залучено до участі у справі як співвідповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М., за реєстровим номером 50, недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн у рівних частинах.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 діяв не добропорядно, порушив права позивача здійснивши відчуження майна на яке не набув права власності не виконавши судове рішення, ввів в оману ОСОБА_3 оскільки підтвердив відсутність будь-яких спорів з приводу даного майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року рішення суд першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що право власності ОСОБА_3 виникло раніше, аніж був накладений арешт державного виконавця, договір дарування квартири не порушує права позивача як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки у боржника ОСОБА_4 є інше майно, якого достатньо для погашення компенсації. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог дійшовши висновку про недійсність договору дарування на підставі статті 364 ЦК України, оскільки позивач таких вимог не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не набув права власності на частину квартири, оскільки не виплатив компенсацію за частину квартири; під час укладення договору дарування, відповідачі були обізнані про відкрите виконавче провадження здійснення заходів щодо накладення арешту на спірне майно; підписи на заявах сусідів не засвідчені належним чином, а тому не є належними доказами.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що на підставі договору дарування від 11 червня 2011 року позивач отримав в дар 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 170 621,66 грн, припинено право ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 8-10).

04 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 41878062 з виконання виконавчого листа № 523/2925/13, виданого 28 січня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 170 621,66 грн.

17 лютого 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на частину квартири, належну ОСОБА_1

21 лютого 2014 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М., за реєстровим номером 50.

Право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 лютого 2014 року (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2014 року № 18094006).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною першою статті 722 ЦК України передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно з частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу всіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року провадження № 6-1873цс16, Велика Палата Верховного Суду від такого висновку не відступала.

Із справи відомо, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 170 621,66 грн, припинено право ОСОБА_1 на зазначене майно та визнано право власності на це майно за за ОСОБА_4 .

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації права на нього.

Враховуючи викладенеперехід права власності на спірне майно не обумовлено попередньою виплатою коштів .

17 лютого 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності на частину квартири належну ОСОБА_1

21 лютого 2014 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_3 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М., за реєстровим номером 50.

ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру, зареєстрована та проживає у ній, здійснює ремонт, оплачує комунальні послуги.

Колегія суддів касаційного суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що доказів умислу обох сторін на вчинення фіктивного правочину матеріали справи не містять.

Із справи відомо, що на момент відчуження спірної квартири (21 лютого 2014 року) вона під арештом не перебувала, а накладений арешт на квартиру 24 березня 2014 року державним виконавцем 2-го Суворовського ДВС ОМУЮ Коренюк О. В. (після набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 ), скасовано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року, справа № 523/17858/14-ц.

04 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 28 січня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації.

Правовідносини щодо виконавчого провадження ВП № 41878062 з виконання виконавчого листа № 523/2925/13, виданого 28 січня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 170 621,66 грн, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

З відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що на будинок та земельну ділянку, який належить ОСОБА_4 звернуто стягнення у виконавчому провадженні ВП № 41878062 (справа № 523/15754/16-ц), тобто рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації перебуває на стадії виконання, а договір дарування квартири не порушує права ОСОБА_4 , як стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не набув права власності на частину квартири, оскільки не виплатив компенсацію за частину квартири; під час укладення договору дарування, відповідачі були обізнані про відкрите виконавче провадження здійснення заходів щодо накладення арешту на спірне майно; підписи на заявах сусідів не засвідчені належним чином, а тому не є належними доказами, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. І. Грушицький
А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров