Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 686/3086/13-ц

провадження № 61-6382св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Ельбрус»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Логінової С. М. від 05 вересня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О., від 19 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбрус» (далі - ТОВ «Ельбрус») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 165 000,00 дол. США на строк до 27 травня 2015 року під 15 % річних. На прострочену суму кредиту процентна ставка встановлювалася у подвійному розмірі від діючої. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит і сплатити нараховані проценти щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2 100,00 дол. США. За договорами поруки від 28 травня 2008 року ОСОБА_2 і ТОВ «Ельбрус» поручилися перед банком за виконання ОСОБА_1 обов`язків з повернення кредитних коштів і сплати процентів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, у неї станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість, яка складається з 147 310,37 дол. США - заборгованість за кредитом, 39 371,42 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 766,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 28 066,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів, та яку банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 і ТОВ «Ельбрус».

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, позов АТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 186 681,79 дол. США, що еквівалентно 1 491 587,51 грн, пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 31 832,95 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «Ельбрус» на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 186 681,79 дол. США, що еквівалентно 1 491 587,51 грн, пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 31 832,95 грн, з урахуванням сум, сплачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Ельбрус» на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі по 1 147,00 грн з кожного.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскільки позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, наявні підстави для стягнення з неї та поручителів на користь банку вказаної заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована недоведеністю факту укладання кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем кредитних коштів. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували видачу, використання і розпорядження кредитними коштами відповідно до договору про надання споживчого кредиту.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року від АТ «УкрСиббанк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень попередніх інстанцій.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 165 000,00 дол. США на строк до 27 травня 2015 року під 15 % річних (п. п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1 кредитного договору) та додаткову угоду № 1, якою погодили додатки до договору, порядок внесення платежів і зміни процентної ставки за кредитом.

Цього ж дня, для забезпечення належного виконання зобов`язань між ОСОБА_2 і банком та між ТОВ «Ельбрус» і банком було укладено договори поруки, згідно з якими ОСОБА_2 і ТОВ «Ельбрус» відповідають за зобов`язання позичальника у повному обсязі у разі невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути банку кредит частинами згідно з графіком погашення кредиту та сплатити йому проценти щомісячними платежами. Строк сплати процентів встановлено з 1-го по 10-е число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти (п. п. 1.2.2, 1.3.4 кредитного договору).

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично мав нараховувати проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. кредитного договору.

У період з 3 лютого 2009 року до 23 березня 2009 року АТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 уклали додаткові угоди №2, №3, №4, №5 до кредитного договору, за умовами яких сторони встановили розмір щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 2 100,00 дол. США та порядок нарахування процентів, змінили термін кредитування (27 травня 2025 року), розмір ануїтетного платежу (2 071,79 дол. США) та строки сплати процентів.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, у неї станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 186 681,79 дол. США, з яких 147 310,37 дол. США - заборгованість за кредитом і 39 371,42 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Також банком нараховано 31 831,95 грн пені, що складається з 3 766,89 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 28 066,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

За змістом частини першої, третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною другою статті 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення містяться в частині першій, третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення містяться в частині шостій статті 81 ЦПК України.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язань за кредитним договором, який був укладений між нею та АТ «УкрСиббанк», внаслідок чого утворилась заборгованість, яку банк вправі вимагати від неї та поручителів ОСОБА_2 і ТОВ «Ельбрус», та нараховані проценти і пеню, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника та поручителів на користь позивача зазначену заборгованість.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували видачу, використання і розпорядження кредитними коштами відповідно до договору про надання споживчого кредиту є безпідставними.

Відповідно до пункту 1.5 договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку. Саме на цей належний ОСОБА_1 рахунок 28 травня 2008 року відповідно до меморіального ордеру № та виписки за кредитним договором (а. с. 89, 90 том 3) кредитні кошти у розмірі 165 000,00 дол. США ОСОБА_1 отримала та їх використовувала.

Отже, зазначені докази достовірно підтверджують отримання 28 травня 2008 року ОСОБА_1 кредитних коштів та розпорядження ними на власний розсуд. Про отримання коштів від банку також свідчить подальша поведінка ОСОБА_1 , яка частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, про що свідчить наданий банком розрахунок (а. с. 39-46 том 1) та укладала в період з 03 лютого по 29 березня 2009 року додаткові угоди щодо зміни термінів кредитування, розміру ануїтетного платежу.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала суду доказів про те, що вона не підписувала кредитного договору та додаткових угод до нього і не заявила вимог про визнання цих правочинів недійсними, отже не спростувала презумпцію їх правомірності, передбачену статтею 204 ЦК України.

Судові рішення попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Клопотання про зупинення виконання заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року задоволенню не підлягає, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара