Справа № 365/716/18
Номер провадження: 2/365/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.01.2019 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників відповідача ФГ «Родина 2007» ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 господарства «Родина 2007» про визнання недійсним договору оренди землі від 20.04.2016 року, як такого, що вчинений під впливом тяжкої обставини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій зазначає, що позивачці згідно державного акту серії ЯБ № 136552 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,9944 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Згурівського району Київської області. 20.04.2016 року до місця проживання прийшла невідома жінка та запропонувала позивачці підписати документи, за яким позивачка буде отримувати гроші за оренду її земельної ділянки. На той час позивачка мала 93 роки, вкрай слабий стан здоровя та була майже незрячою через хворобу очей. Позивачка потребувала грошей, а тому погодилась на пропозицію та підписала наданий документ. Сам текст договору позивачка змогла прочитати лише після проведення операції на очах в травні 2018 року та часткового повернення зору. Саме після прочитання договору, позивачка зрозуміла, що це договір оренди її земельної ділянки, згідно умов якого належна позивачці земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,9944 га передана в оренду відповідача ОСОБА_5 господарства «Родина 2007» (далі ФГ «Родина 2007»). Укладений договір містить вкрай невигідні для позивачки умови, зокрема, орендна плата за ним є низькою. Також договір оренди був підписаний позивачкою через необхідність коштів для проведення операції на очах. Позивачка зверталась до голови ФГ «Родина 2007» ОСОБА_6 з пропозицією розірвати договір, проте їй було категорично відмовлено. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати договір оренди землі недійсним та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні правонаступник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю. Додатково пояснив, що орендна плата за договором оренди є значно меншою, ніж сплачується іншими орендарями за аналогічними договорами. Представник ФГ «Родина 2007» скористався немічністю та незадовільним здоровям позивачки, та вмовив її підписати договорів оренди на невигідних умовах. Позивачка потребувала грошей на операцію на очах для відновлення зору, а тому підписала договір. Представник позивачки є її сином, він має пятеро дітей. Зокрема, його мати була змушена підписати договір оренди і через брак коштів на утримання онуків. ОСОБА_2 має намір самостійно обробляти земельну ділянку щоб отримувати більші прибутки.

Представник відповідача ФГ «Родина 2007» - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували. Підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відсутні. Договір підписаний сторонами, істотні умови договору погоджені сторонами. Договірні відносини між ОСОБА_1 та ФГ «Родина 2007» існували ще з 2007 року, саме в цей час був укладений попередній договір оренди земельної ділянки, належної позивачці. У 2016 році між сторонами був укладений новий договір оренди. До суду позивачка звернулась лише наприкінці 2018 року. В період з 2016 року по 2018 рік позивачка отримувала орендну плату та жодних претензій не мала. Позивачкою не доведено наявність причинного звязку між тяжкими обставинами, зокрема хворобою очей та підписанням договору з відповідачем. Відповідачу не було відомо про існування таких тяжких обставин під час підписання договору, а відповідно він не міг скористатись даними обставинами.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно державного акту серії ЯБ № 136552 належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,9944 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Згурівського району Київської області, що встановлено з копії державного акту (а.с.10), копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерхоме майно (а.с.11-13).

20.04.2016 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ФГ «Родина - 2007» було укладено договір оренди, згідно якого позивачка передала належну їй на праві власності земельну ділянку в оренду позивачу на визначених умовах та проведено державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, номером запису про інше речове право 14715299 від 24.05.2016 року, що встановлено з копії договору оренди землі (а.с.8-9), копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерхоме майно (а.с.11-13).

Земельна ділянка згідно договору оренди передана у фактичне користування ФГ «Родина 2007» та використовується відповідачем за цільовим призначенням. За користування земельною ділянкою позивачці сплачується орендна плата (копії видаткових касових ордерів а.с.32,33,34,38, копії накладних а.с.35,37, копії списків на видачу паїв (зерно кукурудзи) а.с.36).

В силу положення ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

В силу ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Позивачка ОСОБА_1 з 2015 року перебувала під наглядом офтальмолога, їй було встановлено діагноз катаракта правого ока та зріла катаракту лівого ока. В травні 2018 році позивачці здійснено операцію з метою відновлення зору (копії медичної документації а.с.14-16,58).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Згідно з розділом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017 року «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке. По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про визнання договору оренди землі від 20.04.2016 року недійсним з підстав зазначених позивачкою, суд виходить з наступного. Для визнання договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України необхідне одночасне існування кількох підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Суд погоджується з тим, що хвороба очей позивачки та потреба оперативного втручання для відновлення зору може розцінюватись як тяжка обставина. Проте позивачкою не було доведено, що саме наявність тяжких обставин спонукала її до укладення договору оренди, а метою укладення договору було усунення або зменшення таких обставин. Попередньо між сторонами вже існували договірні відносини, а саме земельна ділянка з 2007 року перебувала в оренді ФГ «Родина 2007». 20.04.2016 року між сторонами було укладено новий договір оренди. Орендна плата за вказаним договором є ідентичною орендній платі за іншими договорами цього орендаря. В період 2016-2018 років позивачка отримувала орендну плату. Дослідженими у справі доказами не доведено, що умови на яких був укладений оспорюваний договір були вкрай невигідними для позивачки. Також позивачкою не доведено, що за відсутності тяжких обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За вказаних обставин судом встановлено, що оспорюваний договір оренди не має всіх необхідних ознак правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки, а ні хвороба очей позивачки, а ні її похилий вік, а ні турбота про добробут онуків, не є тими тяжкими обставинами, що спонукали позивачку укласти договір оренди землі в розумінні ст. 233 ЦК України. Так як позивачкою не доведено, що спірний договір оренди був вчинений нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого позивачкою, залишити за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,6,13 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 15,203,233 ЦК України, ст.ст.2,19,81,141,263,265,273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 господарства «Родина 2007» про визнання недійсним договору оренди землі від 20.04.2016 року, як такого, що вчинений під впливом тяжкої обставини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.02.2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ