КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Васалатій К.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/333/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Гончарука Анатолія Георгійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року у справі за позовом Гончарука Анатолія Георгійовича до Головного управління Національної поліції у м. Києві в особі Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та відділу Інтерполу та Європолу Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль, зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні права власності на автомобіль шляхом повернення автомобіля, повернення оригіналу свідоцтва про реєстрацію, оригіналу довіреності та ключів позивачу, звільнення від оплати за зберігання автомобіля на спеціальному майданчику, вилучення з бази Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту Державної автомобільної інспекції та з бази даних Інтерполу та Європолу даних про викрадення (угон) та розшуку автомобіля позивача,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 14 серпня 2010 року ОСОБА_2 здійснив за собою реєстрацію автомобіля марки Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, зеленого кольору, якому було присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14 серпня 2010 року. Позивачем зазначається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 12 вересня 2017 року він є власником вказаного автомобіля, а 27 вересня 2016 року ним було видано нотаріально засвідчену довіреність на власного сина ОСОБА_4 з правом управляти та розпоряджатись належним позивачу автомобілем.

В подальшому, під час перереєстрації автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 було виявлено, що зазначений автомобіль перебуває в розшуку Інтерполу, ініціатором якого є Російська Федерація.

Представником позивача, ОСОБА_5, було здійснено ряд адвокатських запитів і відповідно до отриманих листів від Відділу Інтерполу та Європолу Головного управління Національної поліції в м. Києві №1987/125/29/01-2017 від 16 червня 2017 року та №2530/125/29/01-2017 від 19 липня 2017 року було вказано про те, що спірний автомобіль розшукується правоохоронними органами Російської Федерації як викрадений у цій країні 01 квітня 2000 року з реєстраційним номером НОМЕР_4.

Також в позовній заяві наголошується, що під час реєстрації автомобіля Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, 14 серпня 2010 року не було виявлено жодного розшуку чи викрадення вказаного автомобіля, а ОСОБА_2 починаючи з 14 серпня 2010 року відкрито і безперешкодно користувався даним автомобілем більше ніж 6 років. Крім того, згідно акту спеціального дослідження автомобіля віл 23 листопада 2007 року щодо вирішення питання чи змінювався первісний номер кузова автомобіля, то було зазначено, що номер кузова НОМЕР_2 нанесений в заводських умовах та на час дослідження не змінювався.

Оскільки спірний автомобіль було затримано працівниками патрульної поліції за дорученням слідчого Смолярчука Я.Г. з метою доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, то позивач був змушений оплатити зазначене зберігання і просить суд звільнити його від оплати за таке зберігання, так як дії правоохоронних органів вважає незаконними.

Враховуючи вищевикладене та уточнені позовні вимоги, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив: визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см.; зобов'язати ГУ Національної поліції в м. Києві не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права власності на автомобіль, шляхом повернення зазначеного автомобіля, а також повернення оригіналу свідоцтва про реєстрацію на даний транспортний засіб, оригіналу довіреності від 27 вересня 2016 року, ключів від автомобіля та звільнити від оплати коштів за зберігання автомобіля марки Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на спеціальному майданчику; вилучити з бази Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту Державної автомобільної інспекції та з бази даних Інтерполу та Європолу даних про викрадення (угон) та розшук автомобіля марки Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що відповідно до листа №31/494аз від 12 жовтня 2017 року Головного сервісного центру, вказано, що перша реєстрація автомобіля Toyota Land Cruiser, 1996 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см. згідно з базою даних АІС «Національний банк даних «Автомобіль» проведена 20 серпня 1997 року, в Україні, а під час перереєстрації даного автомобіля за ОСОБА_2 14 серпня 2010 року жодних претензій щодо нього (викрадення, угон) не було. Тобто, спірний транспортний засіб не міг бути об'єктом викрадення чи угону 01 квітня 2000 року на території Російської Федерації, а тому апелянт вважає, що дані підстави дають право вважати, що в розшуку перебуває зовсім інший автомобіль з іншими номерними знаками НОМЕР_4.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

17 грудня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ГУ Національної поліції у м. Києві, відповідно до якого вважають апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не було підтверджено неправомірність дій ГУ Національної поліції у м. Києві. Також вказано, що ГУ Національної поліції у м. Києві не має ніякого відношення до вилучення даних з національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2010 року ОСОБА_2 здійснив за собою реєстрацію автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», 1996 року випуску, зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см. Після здійснення процедури реєстрації було присвоєно реєстраційний номер на вказаний автомобіль НОМЕР_1 та видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14 серпня 2010 року (а.с.7-9).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру МВС України від 12 вересня 2017 року станом на 12 вересня 2017 року позивач вважається власником автомобіля «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., об'єм двигуна 4164 куб.см., дата реєстрації 14 серпня 2010 року (а.с.8-9).

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2016 року позивачем було видано нотаріально засвідчену довіреність на свого сина ОСОБА_4 - представника позивача з правом управляти та розпоряджатися належним позивачу автомобілем «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см. (а.с.10).

Під час перереєстрації автомобіля ОСОБА_8 в Територіальному сервісному центрі № 8043 по вул. Новокостянтинівська, 8 в м. Києві було виявлено, що даний автомобіль перебуває в розшуку в Інтерполі, ініціатор - Російська Федерація. Дана подія була зареєстрована в Оболонському УП в ЖЕО № 76996 від 19 листопада 2016 року (а.с.13).

ЗгідноАкту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 листопада 2016 року було здійснено огляд та тимчасове затримання автомобіля «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., державний номер НОМЕР_1, шляхом блокування доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 1, так як встановлено, що вказаний автомобіль перебуває в розшуку по Інтерполу, ініціатор Російська Федерація. Вищезазначений автомобіль поміщено на майданчик тимчасового утримання по вул. Озерна, 1 (а.с.11).

Суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався тим, що особа, яка відповідно до даних НЦБ Інтерполу є власником викраденого автомобіля та бажає його повернути, могла б звернутись до відповідного державного органу чи посадової особи із відповідним клопотанням. Також було зазначено, що ГУ Національної поліції у м. Києві немає ніякого відношення до бази НАІС, а тим більше немає повноважень щодо вилучення інформації із зазначеної бази, а позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як позивачем обрано не тільки неналежний спосіб захисту своїх порушених прав щодо права власності на вищевказаний автомобіль в межах цивільного судочинства, так як саме з вимог позивача вбачається оскарження саме дій суб'єкта владних повноважень, а саме звернення за захистом своїх прав було звернуто до неналежного у цьому випадку відповідача.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до відповіді головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №31/494аз від 12 жовтня 2017 року вбачається, що перша реєстраційна операція щодо автомобіля «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см була проведена 20 серпня 1997 року, разом з тим інформація про документи, яка стала підставою для проведення реєстрації у базі даних відсутня. Також із вказаної довідки не вбачається подача заявником правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт набуття у власність вказаного транспортного засобу. (а.с. 19)

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України та ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2016 року позивачем було видано нотаріально засвідчену довіреність на свого сина ОСОБА_4 з правом управляти та розпоряджатися належним позивачу автомобілем «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 4164 куб.см. (а.с.10).

Під час перереєстрації автомобіля ОСОБА_8 в Територіальному сервісному центрі № 8043 по вул. Новокостянтинівській, 8 у м. Києві, було виявлено, що даний автомобіль перебуває в розшуку по даним Інтерполу, ініціатор - Російська Федерація.

Вказана подія була зареєстрована в Оболонському УП в ЖЕО № 76996 від 19 листопада 2016 року Згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 листопада 2016 року було здійснено тимчасове затримання автомобіля «Toyota Land Cruiser», 1996 р.в., д/н НОМЕР_1, шляхом блокування та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Озерна, 1, як такий, що перебуває в розшуку по Інтерполу, ініціатор Російська Федерація. (а.с.11).

Порядок використання правоохоронними органами України можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні (надалі - НЦБ) для співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу та правоохоронними органами зарубіжних держав під час здійснення діяльності, пов'язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які мають транснаціональний характер або виходять за межі України визначається Інструкцією про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, СБУ, Держкомкордон України, Державної митної служби України, ДПА України від 09.01.1997 року № 3/1/2/5/2/2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.02.1997 року за № 54/1858 (далі - Інструкція).

У відповідності до п.п. 2.3.1 Інструкції правоохоронні органи, використовуючи канали НЦБ, мають можливість: а) запитати відомості про власника транспортного засобу, зареєстрованого за кордоном; б) запитати інформацію про дату та місце взяття на облік транспортного засобу чи зняття з обліку; в) перевірити транспортний засіб за обліками викраденою автотранспорту в зарубіжних країнах; г) ідентифікувати іноземний автомобіль чи його номерні знаки; д) оголосити міжнародний розшук викраденого в Україні транспортного засобу, поставити його на облік у Генеральному секретаріаті Інтерполу та в правоохоронних органах інших держав - членів організації; е) ідентифікувати реєстраційні документи транспортного засобу; ж) здійснювати обмін інформацією щодо порядку повернення викраденого транспортного засобу законному власникові.

Згідно із п.п. 2.3.2 Інструкції підставами для одержання необхідної інформації за кордоном є, зокрема, отримання оперативної інформації про викрадення транспортного засобу за кордоном; вилучення автомобіля як речового доказу в кримінальній справі; негативний результат перевірки за банками даних Інформаційного бюро, Управління ДАІ МВС України та НБЦ за наявності однієї з вищевикладених підстав.

Згідно із п.п. 7.1.3 Інструкції уся інформація, отримувана Міністерством внутрішніх справ України каналами Інтерполу, вміщується в інтегровану базу даних НБЦ, в тому числі, за підсистемою транспорт.

Відповідно до п.п. 7.2.1 Інструкції джерелами накопичення інформації в НЦБ є, зокрема, запити, повідомлення, матеріали, отримувані з національних центральних бюро та правоохоронних органів інших країн; матеріали та інформація, отримувані з Генерального секретаріату Інтерполу.

При цьому п.п. 2.3.5 Інструкції встановлено, що отримавши від НЦБ повідомлення про те, що транспортний засіб викрадений за кордоном, правоохоронні органи зобов'язані вжити заходів щодо його схоронності. Після закінчення такої перевірки правоохоронні органи через НЦБ зобов'язані повідомити правоохоронним органам країни, на території якої був викрадений транспортний засіб, таке: а) обставини, за яких був знайдений транспортний засіб (де, коли, у кого) та що послужило підставами для його перевірки; б) процесуальний результат перевірки та реєстраційний номер кримінальної, оперативно-розшукової справи, матеріалів перевірки, дату їх порушення (заведення) та орган, у якому вони знаходяться; в) місцезнаходження викраденого транспортного засобу, його технічний стан, спроможність до самостійного пересування; г) хто є власником транспортного засобу в даний час, його повні анкетні дані, адреса, громадянство; д) у який державний орган чи до якої посадової особи (вказується повна поштова адреса та номери телефонів, факсимільних апаратів) може звернутися потерпілий для захисту права власності і вирішення питання про повернення транспортного засобу.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо того, що особа, яка відповідно до даних НЦБ Інтерполу є власником викраденого автомобіля та бажає його повернути, могла б звернутись до відповідного державного органу чи посадової особи із відповідним клопотанням, а на даний час, як вбачається з матеріалів справи органи РФ так і не провели перевірку щодо виявлення власника даного автомобіля на своїй території.

Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про вилучення з бази Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту ДАІ даних про викрадення та розшук вищезазначеного автомобіля, слід зазначити, що на виконання постанови КМУ від 28.10.2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» створений Головний сервісний центр МВС. З метою виконання завдань та функцій передбачених наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 21393 «Про затвердження Положення про Головний сервісний центр МВС та призначення його директора», Головний сервісний центр МІЗС використовує у своїй діяльності територіально-розгалужену національну автоматизовану інформаційну систему Департаменту ДАІ (далі - НАІС). Вищевказана система НАІС у березні 2016 року була передана з балансу Департаменту ДАІ МВС України на баланс Головного сервісного центру МВС.

Таким чином суд прийшов до правильного висновку, що відповідач - ГУ Національної поліції у м. Києві немає ніякого відношення до бази НАІС, а тим більше немає повноважень щодо вилучення інформацію із зазначеної бази, так як позивачем обрано не тільки неналежний спосіб захисту своїх порушених прав щодо права власності на вищевказаний автомобіль в межах цивільного судочинства, а й звернення за захистом своїх прав було подано до неналежного у даному випадку відповідача.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції та звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилався на той факт, що суд першої інстанції не визначився щодо автомобіля, право на який має позивач, що в свою чергу призвело до хибних висновків суду.

Втім, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки апеляційна скарга не містить підтвердження неправомірних дій ГУНП у м. Києві, а також жодного обґрунтування, які саме підстави суд першої інстанції не врахував при вирішенні справи. Також ГУНП у м. Києві не має ніякого відношення до бази НАІС, а тим більше не має повноважень вилучення даних із зазначеної бази.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийнятя та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв