Дата документу 23.01.2019
Справа № 320/9525/17
Провадження № 2/320/1266/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в якому просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він знаходився у службовому відрядженні в м. Київ для надання допомоги ГУМВС України у м. Київ у несенні служби з охорони громадського порядку у період з 07.01.2014 року по 17.04.2014 року. При виконанні службового обов'язку в лавах МВС, отримав вогнепальне поранення обличчя, з приводу чого оперований 20.02.2014 року. Хворів на пневмонію 2013-2014 роки. 23.05.2014 року консультація центра алергології при Національному інституті фтизіатрії та пульмонології, д-з: Бронхіальна астма III ст., неконтрольована, середньої важкості. ЛСН II ст. Полівалентна сенсибілізація до побутових, бактеріальних, грибкових алергенів. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0280151 від 23.06.2014 року йому була встановлена третя група інвалідності, що є підтвердженням того, що його здоровя з кожним роком тільки погіршується. Беручи до уваги тяжкість поранень, захворювань та наслідки, при визначенні розміру відшкодування суд, виносячи у справі рішення, повинен врахувати вимоги розумності і праведливості глибини щодо його фізичних та моральний страждань і істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Враховуючи, що рішенням МСЕК серії АГ № 0008535 від 23.06.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності з 60% стійкої втрати професійної працездатності він просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана в результаті втрати професійної працездатності, яку він оцінив у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Позивач в судове засідання не зявися, надіславши на електрону адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність для цього законних підстав.

Суд, заслухавши пояснення представника МВС України, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки ВЧ 3033 від 23.05.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07.01.2014 року по 17.04.2014 року знаходився у службовому відрядженні в м. Київ для надання допомоги ГУМВС України у м. Київ у несенні служби охорони громадського порядку./а.с.12/

Відповідно до копії акту № 24 про нещасний випадок (у тому числі поранення) встановлено, що 20.02.2014 року о 03 годині 00 хвилин, військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_2 під час виконання СБЗ з охорони громадського порядку в місті ОСОБА_3 РВВС від невідомих громадян отримав поранення обличчя, лівого плеча. Діагноз: вогнепальне поранення голови. Контузія лівого очного яблука 2 ст. Деструкція скловидного тіла. Розрив судинної оболонки субретинальний крововилив. Багатооскольчатий перелом кісток орбіти ліворуч, з множинними сторонніми тілами орбіти та навколо очної ділянки. Вогнепальне поранення лівого плеча./а.с.16-17/

Згідно довідки лікарні сектору медичного забезпечення ГУМВС України в Запорізькій області № 20/349 від 05.05.2014 року ОСОБА_2 з 07.01.2014 року знаходився у службовому відрядженні в м. Київ, де 20.02.2014 року отримав поранення при виконанні службових обовязків./а.с.18/

Згідно свідоцтва про хворобу № 159 від 13.06.2014 року стан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після вогнепального поранення голови (20.02.2014 року) пов'язаний з виконанням обовязків військової служби. ОСОБА_2 не придатний до військової служби, з виключенням з військового обліку./а.с.11/

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23.06.2014 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_2 становить 60 %./а.с.13/

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0280151 від 23.06.2014 року ОСОБА_2 була встановлена третя група інвалідності./а.с.10/

Згідно витягу з наказу командира ВЧ 3033 Внутрішніх військ МВС України № 142 від 04.07.2014 року солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.07.2014 року./а.с.21/

Позивачем вимоги заявлені на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що отримана позивачем в результаті нещасного випадку травма сталася 20.02.2014 року, при виконанні службових обовязків./а.с.27/.

Втрата працездатності була встановлена позивачу у 2014 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди.

При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобовязання по відшкодуванню шкоди.

На це звернуто увагу у п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Разом з тим, наявність шкоди не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому, правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Суд вважає, що висновок МСЕК стосовно того, що захворювання позивача пов'язано з виконанням обовязків військової служби, свідчить лише про те, що воно виникло в період проходження служби, однак не встановлює причин виникнення такого захворювання та не є підставою для висновку, що причиною захворювання були протиправні дії або бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України.

Отже, на порушення вказаних норм процесуального законодавства позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ