Номер провадження: 22-ц/813/2755/19
Номер справи місцевого суду: 523/1744/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа без самостійних вимог - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Гудіної Н.І. 04 лютого 2015 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності (т. 1 а.с. 3-9).

В обгрунтування позову ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що 27 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (у подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого відповідачу був наданий кредит у сумі 98 000 доларів США строком по 27 грудня 2023 року. У забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору, в цей же день, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки. У забезпечення виконання кредитного договору, відповідачем в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., яка належить відповідачу згідно договору купівлі-продажу. У наступному, ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за вищезазначеним кредитним договором № 0 ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року. Відповідач умов кредитного договору не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 152 366,55 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 10 грудня 2013 року становило еквівалент 1 217 865,83 гривень.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 152 366,55 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки: двохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаної квартири у власність. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м. Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Виселено та знято з реєстрації місце проживання та перебування ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою. Зобов`язано ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» всі правовстановлюючі документи на квартиру під АДРЕСА_1 , та ключі від вхідних дверей. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати 3 897,60 гривень судового збору (т. 1 а.с. 176-180).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року було відмовлено (т. 1 а.с. 222).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, і стаття 37 Закону України Про іпотеку не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду (т. 1 а.с. 224-226).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 4.1.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, а також в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2007 між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та став правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 .

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 98 000 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 27 грудня 2023 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 27 грудня 2007 року між відповідачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено іпотечний договір, відповідно якого відповідач передав позивачу у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору належне йому на праві особистої власності нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., яка належить відповідачу згідно договору купівлі-продажу на праві приватної власності.

Предмет іпотеки, сторонами був оцінений в 641 618,00 гривень (п. 1.2 договору іпотеки).

На предмет іпотеки була накладена заборона на відчуження.

АКІБ «Укрсиббанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 98 000 доларів США.

08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за зазначеним вище кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грубдня 2011 року, та актом прийому-передачі документації.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої забов`язання належним чином не виконав, в наслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 152 366, 55 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 10 грудня 2013 року становило еквівалент 1 217 865, 83 гривень.

Вирішуючи питання щодо скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане, Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є:

1)реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону);

2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону):

1)передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону;

2)право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що сторони у пункті 5 Договору іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя наступними сбособами: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки. Тому, на думку колегії суддів, у суду були відсутні повноваження для застосування судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, так як з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Суд першої інстанції не врахував, що сторони погодили іпотечне застереження, а саме - визначили у договорі іпотеки обидва, передбачені частиною третьою статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 5.2.1. договору іпотеки); звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі (пункт 5.2.2. договору іпотеки).

Отже, сторони погодили, що судовий спосіб захисту прав позивача чи позасудовий спосіб такого захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач, як іпотекодержатель, може застосувати лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Натомість позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі порядку, встановленому статтею 38 Закону, тоді як суди не встановили, що позивач використав які-небудь способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені сторонами у договорі іпотеки.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати:

1)судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах;

2)позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону, реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Таким чином, за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору), не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами:

1)про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні);

2)про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

З огляду на наведене, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 рокупідлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, при постановленні судового рішення колегія суддів вирішує питання про розподіл судових витрат у справі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , у разі відмови у позові - на позивача.

Таким чином, враховуючи, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з позивача, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 5 846, 05 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 (третя особа без самостійних вимог - Державна реєстраційна служба України) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 01 квітня 1997 року) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 5 846, 05 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе