ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2770/19 Справа № 175/4500/14 Суддя у 1-й інстанції - Борисов С.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпровської міської ради ,

на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності /а.с. 2-4/.

Позов обґрунтований тим, що 16 січня 2012 року між сторонами укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 яка розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та підвал загальною площею 42,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Після підписання даного правочину з відповідачкою, позивачем було передано нерухоме майно, а саме квартира за актом прийому-передачі. В свою чергу позивач надав відповідачці розписку про отримання грошей у повному обсязі. В подальшому, відповідно до п. 6.1. Договору сторони повинні були посвідчити даний договір нотаріально не пізніше 16 березня 2012 року.

Крім того позивач домовився з відповідачем укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,015 га., за адресою: АДРЕСА_3 в, який сторони повинні були укласти 16 березня 2012 року.

З боку позивача були виконані всі зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири, але, він не зміг посвідчити даний договір нотаріально з поважних причин. Натомість відповідачка наполягала посвідчити даний договір нотаріально, а позивач в свою чергу наполягав укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, який сторони домовились укласти.

На підставі викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 655, 219, 220 ЦК України, просив визнати дійсними договори купівлі-продажу квартири та земельної ділянки та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_5, яка розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та підвал загальною площею 42,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; та на земельну ділянку загальною площею 0,015га., за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково /а.с. 25-27/.

Визнано дійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_5 яка розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та підвал загальною площею 42,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від 16 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_5 , яка розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та підвал загальною площею 42,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову у частині визнання укладеним та дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,015 га., за адресою: АДРЕСА_3 в та визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області виправлено описку у описовій та резолютивній частині вказаного рішення, замість невірно вказаної житлової площі 42 кв.м., вказано вірну "37,9 кв.м." та замість невірно вказаної площі підвалу "42,2 кв.м." вказано вірну "196,6 кв.м." /а.с. 31/.

Не погодившись із таким рішенням Дніпровська міська рада звернулась із заявою про перегляд заочного рішення /а.с. 40-42/, яку було залишено без задоволення ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року /а.с. 45-46/.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі /а.с. 52-55/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми територіальної підсудності, оскільки об`єкт нерухомого майна, на який визнано право власності знаходиться не в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, а в АДРЕСА_5 . Крім того, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи та зробив неправильний висновок щодо правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Зокрема, суд не звернув уваги на відсутність дозвільних документів на спірну квартиру, а також на той факт, що обєкт не був введений в експлуатацію в установленому законом порядку.

У встановлений строк відзив на апеляційну скаргу подано не було.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, на адресу суду повернувся конверт з позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Апеляційним судом було зроблено оголошення про виклик в судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , попереджено сторін про наслідки неявки, передбачені ст. 223 ЦПК України /а.с. 72/.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи зазначене вище, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.5 ст. 656 ЦК України особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

Договір купівлі-продажу квартири згідно норм законодавства, чинного на той час, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали намір його укласти, підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Редакція Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, якою державну реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано, набула чинності з 01 січня 2013 року, тоді як спірні правовідносини виникли у січні 2012 року, отже його положення не можуть бути застосовані до таких правовідносин, та момент вчинення правочину пов`язувався з його державною реєстрацією.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин, слід дійти висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено договору купівлі-продажу квартири, а були лише наміри вчинити такий правочин.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне виконання договору, але продавець ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати такий договір дійсним, є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу квартири підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, у зв`язку із чим не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Зазначене узгоджуються з правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду України від 18 квітня 2011 року № 6-28гс11, від 19 червня 2013 року № 49цс13, від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року (справа № 317/4238/16-ц, провадження № 61-32341св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2018 року (справа № 693/1230/16-ц, провадження № 61-6842св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року (справа № 500/2066/16-ц, провадження № 61-3410св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2018 року (справа №647/2028/16-ц, провадження № 61-15170св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року (справа № 522/5723/14-ц, провадження № 61-4395св18).

При цьому, доказів ухилення сторони договору від його нотаріального посвідчення матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 у справі № 6-1288цс17.

З огляду на наведене, суд не мав законних підстав для визнання угоди дійсною та визнання за відповідачем права власності на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, спір що виник між сторонами стосується нерухомого майна, а тому, на підставі частини першої статті 114 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову), повинен був розглядатись за місцезнаходженням цього майна.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, чим порушив правила територіальної підсудності.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров