Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 591/6853/16-ц

провадження № 61-27197св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумигаз»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаззбут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2017 року у складі судді

Шелєхової Г. В. та рішення Апеляційного суду Сумської області

від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенко В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» (далі - ПАТ «Сумигаз»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаззбут» (далі -

ТОВ «Сумигаззбут»), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕП), про визнання порушеними прав споживача, визнання права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника, зобов`язання здійснити безоплатну установку індивідуального газового лічильника, залишення норм споживання газу на рівні діючих до перегляду цих норм.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Сумигаз» є надавачем послуг

з газопостачання, у тому числі у будинок АДРЕСА_1 ,

у якому вона мешкає.

Вважала, що ПАТ «Сумигаз» нав`язує такі умови надання послуг, які ставлять споживачів у нерівне становище порівняно з іншими споживачами. Акт про порушення щодо конкретних побутових споживачів, які відмовилися від встановлення лічильника, не складався. Зазначала, що чинним законодавством не передбачено відповідальності окремого побутового споживача за відсутність загальнобудинкового облікового приладу газу.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд, посилаючись на статті 10, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», визнати її права як споживача порушеними; визнати за нею право на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника

та зобов`язати ПАТ «Сумигаз» здійснити безкоштовну його установку

до 01 січня 2018 року; визнати незаконним та скасувати рішення комісії про визначення фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населення; залишити їй норми споживання газу на рівні діючих (4,4 куб. м/на місяць) до перегляду цих норм в установленому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» про визначення фактичного об`єму спожитого газу за граничними об`ємами споживання природного газу населення, визначеного у додатку № 10 ОСОБА_1 . Залишено норми споживання газу споживачу ОСОБА_1 на рівні діючих тарифів до перегляду цих норм в установленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належними та допустимими доказами не підтверджено того факту, що саме ОСОБА_1 чинила перешкоди представникам ПАТ «Сумигаз» у доступі до будинку для встановлення лічильників. Із особистими заявами про відмову від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника) вона теж не зверталася, а заява про встановлення квартирного лічильника - не

є тотожною із заявою про відмову від встановлення приладу обліку спожитого газу. Тому прийняте відповідачем рішення про відповідальність конкретної особи на підставі цього акта суд вважає неправомірним.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 про залишення їй норми споживання газу на рівні діючих тарифів до перегляду цих норм в установленому порядку, а не за граничними об`ємами споживанням природного газу населенню згідно з додатком № 10 до Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС), як визначив ПАТ «Сумигаз» з 01 жовтня 2016 року,

є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника та зобов`язання

ПАТ «Сумигаз» здійснити ОСОБА_1 безоплатну установку індивідуального газового лічильника до 01 січня 2018 року, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки такий обов`язок відповідача не передбачений ні законом, ні умовами Типового договору розподілу природного газу, укладеного позивачем шляхом надання підписаної ним

у січні 2016 року заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620(із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України

від 27 січня 2016 року № 46) «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг

з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» передбачено, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 27 червня 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини в такій редакції: «визнано незаконним та скасовано рішення постійно діючої комісії Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» про визначення фактичного об`єму спожитого газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ». В іншій, оскаржуваній частині, рішення Зарічного районного суду м. Суми

від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не чинила перешкод представникам ПАТ «Сумигаз» у доступі до будинку для встановлення лічильників, акти про порушення складались щодо мешканців усього будинку, тобто не містять відомостей щодо вчинення правопорушення саме позивачем. Отже, прийняття рішення про відповідальність позивача

є неправомірним.

При цьому апеляційним судом зазначено, що вказівка у резолютивній частині рішення про залишення норми споживання газу споживачу

ОСОБА_1 на рівні діючих тарифів до перегляду цих норм

в установленому законом порядку є зайвою з огляду на таке. В цьому випадку скасування рішення постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» про встановлення фактичного об`єму спожитого газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням є достатнім та належним способом захисту для відновлення порушеного права позивача. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення у новій редакції із зазначенням правильної адреси позивача та виключенням речення про залишення норми споживання газу споживачу ОСОБА_1 на рівні діючих тарифів до перегляду цих норм в установленому законом порядку.

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних

вимог ОСОБА_1 про визнання порушеними прав споживача, визнання права на установку індивідуального безкоштовного газового лічильника, зобов`язання здійснити безоплатну установку індивідуального газового лічильника сторонами не оскаржується та відповідно до положень частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Сумигаз», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 591/6853/16-ц із Зарічного районного суду м. Суми.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, чи є позивач побутовим споживачем природного газу, чи існують між сторонами договірні відносини, чи володіє/користується позивач нерухомістю (об`єктом побутового споживача), інше. Апеляційним судом Сумської області «зазначено правильну адресу позивача» на власний розсуд, адже позивач та її представник у дебатах наполягали на позовних вимогах первинної (уточненої) позовної заяви в частині об`єкта побутового споживача (квартири позивача). Жодних заяв про зміну предмета позову (адреси) судом першої інстанції не розглядалося. Апеляційним судом Сумської області змінено предмет позову за власним переконанням, на власний розсуд.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 мешкає у кватирі АДРЕСА_3 та є користувачем послуг по газопостачанню, які надає ПАТ «Сумигаз» (а.с. 20, 62 т. 1).

Згідно з ліцензією, виданою Національною комісією, що здійснює державне НКРЕКП, на підставі рішення від 26 березня 2015 року № 929 (переоформлена рішенням від 01 вересня 2015 року № 2248), ПАТ «Сумигаз» є газорозподільною організацією (а.с. 30).

Постановою НКРЕКП від 31 березня 2016 року № 549 із наступними змінами від 15 грудня 2016 року затверджено План розвиту газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки, яким передбачено витрати на встановлення будинкових приладів обліку (а.с. 32-35 т. 1).

Будинок

АДРЕСА_1 включено в План розвитку газопостачальної системи на 2016-

2025 роки Інвестиційної програми ПАТ «Сумигаз» на 2016 рік, якою передбачені витрати на встановлення будинкових приладів обліку

(а.с. 36-38 т. 1).

Мешканці зазначеного будинку звернулись, зокрема до директора

ПАТ «Сумигаз», з письмовим зверненням, в якому повідомили,

що відмовляються від встановлення загальнобудинкового лічильника газу (а.с. 144-145).

22 серпня 2016 року ПАТ «Сумигаз» складено акт про порушення № 04/99, яким встановлено, що група споживачів, які представились мешканцями будинку АДРЕСА_1 , відмовилися від встановлення будинкового лічильника газу, що здійснюється з ініціативи та за кошти

ПАТ «Сумигаз». Ці особи від підпису в акті відмовились (а.с. 252 т. 1).

22 вересня 2016 року ПАТ «Сумигаз» складено акт про порушення № 04/235 аналогічного змісту (а.с. 253 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ПАТ «Сумигаз» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом ГРС, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів

його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України

«Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу, розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає

у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно з пунктом 10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Доводи представника відповідача, що НКРЕКП затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно

з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Сумигаз»

на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано доцільним, суд обґрунтовано вважав такими, що не звільняють його від обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходи щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів

є неправомірним.

Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року

в справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких оператор газорозподільної системи змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням

з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом сьомим пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави

5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 10 до Кодексу ГРС встановлює граничні об`єми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання - 9,8 куб. м людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавчо не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що

в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналіз норм Кодексу ГРС у їх системному зв`язку із законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави вважати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку, що ПАТ «Сумигаз» не довів факту здійснення позивачем, як побутовим споживачем природного газу, правопорушення

у вигляді відмови від встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 , адресоване, зокрема, директору ПАТ «Сумигаз», про відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника газу підпису ОСОБА_1 не містить.

Незважаючи на це, нарахування ОСОБА_1 обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м здійснено саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Як встановлено Кодексом ГРС (абзац сьомий пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 розділу ХІ), правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором газорозподільної системи згідно з визначеною процедурою з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, правильно зазначив про те, що зайвою є вказівка суду першої інстанції у резолютивній частині рішення про залишення норми споживання газу споживачу

ОСОБА_1 на рівні діючих тарифів до перегляду цих норм

в установленому законом порядку. У цьому випадку скасування рішення постійно діючої комісії ПАТ «Сумигаз» про встановлення фактичного об`єму спожитого газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням є достатнім та належним способом захисту для відновлення порушеного права позивача.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Сумигаз» зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумигаз» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 червня 2017 року

у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець