Справа № 296/5939/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомир в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, у якій просить:

- визнати дії КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з нарахування заборгованості за послуги опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з моменту виникнення заборгованості по 16.08.2018 включно протиправними;

- зобов`язати КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради провести перерахунок заборгованості за послуги опалення за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виключення заборгованості за період з моменту її виникнення по 16.08.2018 включно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2018 вона є власником квартири АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі з 1998 року ніхто не проживає, житлово-комунальними послугами не користується. Однак, відповідач на адресу позивача направляє повідомлення з посиланням на необґрунтовану суму боргу за послуги, що позивачем не отримуються, та за період, у який остання не була власником квартири. На прохання позивача списати з особового рахунку заборгованість попереднього власника квартири, від відповідача отримала відмову. Також зазначила, що отримує мінімальну пенсію та є особою, яка має інвалідність І групи, регулярно потребує медикаментозного лікування, а наявність необґрунтованої заборгованості за комунальні послуги позбавляє її права на отримання субсидії. Наголосила, що будь-яких договорів про надання послуг з опалення з відповідачем не укладала, а тому відсутні підстави для обліку заборгованості за квартирою. Більше того, заборгованість по квартирі сформувалась до 2000 року, а тому, пропущено строк позовної давності. З метою захисту порушеного права, звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 23.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 18.07.2019 представник відповідача зазначив, що позивач є спадкоємцем першої черги, оскільки є дружиною спадкодавця. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому, відсутні підстави списання заборгованості за житлово-комунальні послуги. При цьому, факт непроживання позивача та членів її сім`ї в квартирі АДРЕСА_2 не зобов`язує підприємство звільнити від нарахувань або списувати заборгованість. Посилання позивача на нотаріально посвідчені заяви стосуються лише ПАТ «Житомиргаз» та КП «Житомирводоканал», однак і такі заяви не звільняють від сплати за послуги, якщо відсутність споживача у квартирі не оформлено згідно чинного законодавства. Наголосив, що позивач не зверталась до підприємства із заявою про те, що вказаною адресою з 1998 року ніхто не проживає. Водночас, з оборотної відомості по особовому рахунку позивача вбачається, що у вересні 2016, грудні 2017, квітні 2018 та в квітні 2019 проводились оплати за послуги теплопостачання, що свідчить про визнання позивачем боргу. У зв`язку з чим, просив позов залишити без задоволення в повному обсязі (а.с.34-35).

Під час розгляду справи у судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав, представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. У подальшому від позивача та ппредставника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач просила позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав (а.с.43,44).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. від 17.08.2018 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134779911 від 17.08.2018 (а.с.11,12, зворот).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , спадкодавець ОСОБА_2 , якому належала квартира АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відтак, обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення у позивача виник з моменту відкриття спадщини, а не з часу її прийняття.

08.06.2018 позивач звернулась до КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з заявою, у якій просила списати заборгованість за послуги, які обраховуються підприємством по квартирі АДРЕСА_2 (а.с.13).

У наданій відповіді № 2003/6 від 06.07.2018 КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради повідомило позивача про відмову у проведенні списання заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на норми Цивільного законодавства України (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Суд зазначає, що порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 ст. 32 цього ж Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначив Верховний Суд України, під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013 р., споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України і під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15.

Таким чином, безпідставними є доводи позивача про те, що відсутність укладеного безпосередньо між нею і відповідачем договору послуг з опалення суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і звільняє позивача від оплати послуг.

Одночасно, поряд з обов`язком здійснення плати за житлово-комунальні послуги, споживач за правилами п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг визначається Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Пунктом 29 цих Правил, передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання), усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг; несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Отже, законодавством передбачено лише зменшення розміру плати вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Разом з тим, позивач як підставу для списання заборгованості вказує на відсутність у неї фінансової можливості для сплати послуг з теплопостачання, у зв"язку з чим заборгованість постійно зростає, а також те, що вона є особою пенсійного віку.

Суд вважає, що такі доводи позивача є безпідставними, оскільки неможливість виконувати свої зобов`язання через скрутне матеріальне становище не може бути підставою для звільнення чи списання заборгованості судом.

Водночас, нотаріально посвідчені заяви стосуються ПАТ «Житомиргаз» та КП «Житомирводоканал», що також не звільняє позивача від сплати за послуги, оскільки відсутність споживача у квартирі не оформлено згідно чинного законодавства і позивач не зверталась до відповідача із заявою про те, що вказаною адресою з 1998 року ніхто не проживає.

Крім того, ОСОБА_1 є позивачем у справі, а тому її посилання на вимоги статті 257 ЦК України з метою застосування позовної давності не є способом захисту порушеного права особи та не підлягають застосуванню до даної справи, оскільки тільки відповідач у межах спору має право заявлятитаке клопотання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.12, 13, 76-81,141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_3

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач:

Комунальне підприємство

«Житомиртеплокомуненерго»

Житомирської міської ради,

місцезнаходження за адресою:

10014, м. Житомир, вул. Київська, 48

Повний текст рішення складено 26.11.2019

Суддя О. С. Рожкова