Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 428/12752/16-ц

провадження № 61-6169св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Бароніна Д. Б. та постанови Луганського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Гаврилюка В. К., Яреська А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), тепер - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 10 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000,00 дол. США на строк до 10 травня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не виконував, у зв`язку з чим, станом на 01 листопада 2016 року наявна заборгованість за кредитом у розмірі 17 519,36 дол. США, що є еквівалентом 446 918,87 грн.

Відповідачі продовжують ухилятись від виконання кредитного зобов`язання і заборгованість за договором не погашають, на вимоги банку не реагували.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 10 травня 2007 року у розмірі 17 519,36 дол. США, що є еквівалентом 446 918,87 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, ОСОБА_1 , та поручитель, ОСОБА_2 , не виконували взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки у розмірі, строки та на умовах, що передбачені вказаними договорами, тому права позивача були порушені.

Термін повернення кредиту узгоджено сторонами до 10 травня 2012 року. При цьому у додатку № 1 до кредитного договору згідно з графіком погашення кредиту і відсотків, платіж від 10 травня 2010 року є останнім. Отже, днем настання строку виконання останньої частини зобов`язань за кредитним договором є 10 травня 2010 року.

Банк звернувся до суду з позовом у грудні 2016 року, тобто з пропуском п`ятирічного строку позовної давності, передбаченого умовами кредитного договору.

Днем закінчення шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто строку, протягом якого кредитор може пред`явити вимогу до поручителя, є 10 листопада 2010 року, після якого строк дії поруки припинився.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з урахуванням п`ятирічного строку позовної давності, про який домовилися сторони, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Щодо позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , то банк у межах п`яти років від дня настання строку виконання зобов`язання - 10 травня 2010 року, забезпеченого порукою, не пред`явив позову до поручителя, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України строк дії поруки припинився.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року АТ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 , та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, у решті судові рішення залишити без змін.

Отже, судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 не оскаржується, тому у силу положень статті 400 ЦПК України в цій частині не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 428/12752/16-ц з Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що дата, в яку відповідач здійснив останнє погашення заборгованості, не є датою, що зумовлює початок перебігу позовної давності по вимогам з повернення кредиту у повному обсязі, оскільки вона не є погодженою сторонами датою виконання зобов`язання позичальника у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору від 10 травня 2007 року термін повернення кредиту визначено 10 травня 2012 року. Зазначений строк погоджено сторонами і він сторонами не змінювався.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, пунктом 5.5. кредитного договору сторонами погоджено та встановлено строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п`ять років.

При цьому судами не враховано дії позичальника, якими перервано строки позовної давності, оскільки він частково сплачував кредитну заборгованість, що є наслідком переривання строку позовної давності.

Згідно з розрахунком кредитної заборгованості останні платежі сплачені 21 серпня 2012 року - 446,66 дол. США, 25 вересня 2012 року - 445,00 дол. США, 30 жовтня 2012 року - 443,00 дол. США, та 12 жовтня 2015 року - 6 021,74 дол. США, що в межах позовної давності, встановленої сторонами у договорі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000,00 дол. США на строк до 10 травня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не виконував у зв`язку з чим, станом на 01 листопада 2016 року згідно з наданим банком розрахунком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 17 519,36 дол. США, що є еквівалентом 446 918,87 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скаргаАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в оскарженій частині не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання»(статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - цестрок, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 6.8. кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, за цим договором встановлюється сторонами тривалістю п`ять років.

Судами попередніх інстанцій установлено, щотермін повернення кредиту узгоджено сторонами до 10 травня 2012 року, однак у додатку № 1 до цього договору є графік погашення кредиту і відсотків, останнім платежем за яким є платіж від 10 травня 2010 року.

Оскільки строк кредитного договору до 10 травня 2012 року, в якому визначено строк позовної давності п`ять років, а позов банком до суду пред`явлено у грудні 2016 року, то висновки судів про пропуск позовної давності є передчасними. При цьому вимоги банку про дострокове погашення кредиту не було, а оскільки пунктом 2.2.3. кредитного договору передбачено щомісячні платежі, то суду слід звернути увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) щодо заборгованості в межах щомісячних платежів.

Посилання суду на правовий висновок у подібній справі, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, провадження № 14-145 цс 18, є безпідставним, оскільки у цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, про те, що банк, незважаючи на запити суду, не надав розрахунок заборгованості у межах строку дії поруки. Тобто фактичні обставини наведених справ є різними і у справі, яка переглядається, банк надав всі необхідні докази, які судом належним чином не оцінені.

Суди не звернули уваги на наданий банком розрахунок, належним чином не дослідили і не перевірили його, не оцінили в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, не з`ясували, чи погашалась заборгованість за кредитним договором після 10 травня 2010 року і коли здійснено останній платіж.

При цьому банк у касаційній скарзі зазначив, що згідно з розрахунком кредитної заборгованості позичальник після 10 травня 2010 року вносив грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, а сам: 21 серпня 2012 року - 446,66 дол. США, 25 вересня 2012 року - 445,00 дол. США, 30 жовтня 2012 року - 443,00 дол. США, та 12 жовтня 2015 року - 6 021,74 дол. США, що в межах позовної давності, встановленої сторонами у договорі.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Оскільки з`ясування зазначених вище питань і встановлення відповідних обставин є необхідними складовими для належного розгляду справи, то висновки судів про про відмову у задоволенні позову є передчасними.

Таким чином, суди у порушення вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України не забезпечили повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, не з`ясували обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надали належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», застосувавши позовну давність.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2018 року та постанову Луганського апеляційного суду від 30 січня 2019 року в частині позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Г. В. Кривцова