ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/674/19

Головуючий у першій інстанції Шаповал З. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1399/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Іванової Г.П..,

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 29 серпня 2019 року, м. Сновськ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягти з останньої заборгованість у загальній сумі 25876 грн 43 коп., з яких заборгованість за кредитом - в сумі 644 грн 58 коп., по процентах за користування кредитом - 20123 грн 45 коп., пеня та комісія - 3400 грн 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штраф (процентна складова) 1208 грн 40 коп., а також 1921 грн 00 коп. на відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказану заборгованість станом на 04.06.2019 АТ КБ «ПриватБанк» нараховано внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним ними кредитним договором без номера від 16.02.2011, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 2000 грн 00 коп. під 27,6% річних у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 644 грн 58 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 47 грн 85 коп. Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично отримано та використано 644 грн 58 коп., а решта позовних вимог не підтверджена належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити рішення, яким їх задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- підписавши 16.02.2011 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєдналася до них. Крім того, ОСОБА_1 частково виконувала умови укладеного сторонами кредитного договору. Тому відсутність підпису останньої в Тарифах і Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що вона з ними не ознайомлена, не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом;

- відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», надання безпроцентних кредитів забороняється, а згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позову;

- правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 до вирішення справи не може бути застосована, так як вона висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін - коли відповідачем заперечувалися умови договору, які потребують погодження сторонами у належний спосіб;

- відповідач не довела, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відповідач не заперечувала факт ознайомлення з ними і не спростувала ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, у справі встановлено наступне.

16.02.2011 ОСОБА_1 подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій вона просила видати їй кредитну картку «Універсальна». У цій заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що ОСОБА_1 ознайомилася з цими Умовами та Правилами до його укладення і згодна з його умовами. В той же час у цій заяві не йдеться про встановлення кредитного ліміту на картку, не зазначені ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит, ні розмір комісії, ні послуги, за які її має бути сплачено. Крім того, у заяві не встановлено відповідальності ОСОБА_1 у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення укладеного сторонами договору (копія цієї анкети-заяви на арк. 7).

Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, що затверджені наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256, не містять підпису ОСОБА_1 (копії цих витягів на арк. 9-32, 8).

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено витягом з статуту цього товариства (арк. 38-39).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 04.06.2019 ОСОБА_1 має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 25876 грн 43 коп., з яких заборгованість за кредитом - в сумі 644 грн 58 коп., по процентах за користування кредитом - 20123 грн 45 коп., пеня - 3400 грн 00 коп., штрафи 1708 грн 40 коп. (арк. 5-6).

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункт 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, приписує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, і орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

На порушення наведених норм права сторонами в письмовій формі не визначено бажаний кредитний ліміт на платіжну картку, а отже і орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому виразі.

Надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 і відсутні дані про їх визнання останньою. Крім того, ці Тарифи, Умови та Правила прямо не передбачені в анкеті-заяві ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана нею. Така правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

З викладеного випливає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у вказаній у позовній заяві сумі, неустойок та комісії. Отож оскаржуване рішення є законним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються з наведених вище мотивів і виходячи з такого:

- посилання на те, що правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, для вирішення цієї справи не може бути застосована, є хибним, так як воно суперечить змістові згаданої постанови;

- вся кореспонденція, надіслана судами обох інстанцій ОСОБА_1 на адресу місця її реєстрації, повернулася неврученою з відмітками підприємства поштового зв`язку: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення будинок зачинено» (арк. 57-57 зворот), «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення будинок зачинено, адресат не проживає» (арк. 99-99 зворот). Даних про фактичне проживання (перебування) ОСОБА_1 у справі нема. Відповідно остання не брала участі у розгляді справи судом І інстанції і не могла подати заперечення на апеляційну скаргу. Крім того, у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 роз`яснено, що з огляду на приписи частини 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Виходячи з наведеного є юридично неспроможним посилання позивача на те, що відповідач не довела, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, що відповідач не заперечувала факт ознайомлення з ними і не спростувала ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: