Дата документу 20.12.2019 Справа № 334/453/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/453/18 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/3123/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26.06.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1957980, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+», відповідно до якого вона передала, а відповідач прийняв на вкладний рахунок 4500 доларів США строком на 6 місяців, з процентною ставкою 12,5 % річних.

Після закінчення строку дії договору позивачка звернулася до Банку з вимогою про виплату вкладу, та зазначила, що 26.12.2014 року ПАТ КБ «Надра» повинен був їй сплатити 4782,02 доларів США (тіло вкладу та проценти в сумі 282,02 доларів США), проте банк зобов`язання щодо повернення депозитних коштів та відсотків не виконав належним чином.

Позивачка зверталася до ПАТ "КБ "Надра" в особі Директора Запорізького РУ Михайленко С.В. 17.12.2014 року з письмовою вимогою про виплату вкладу у валюті через касу банку починаючи з дня закінчення дії договору, проте Банк надсилав листи, в яких надавав незрозумілі відповіді на її законні вимоги, а в касі банку постійно не було грошей.

06.02.2015 року у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а 21.04.2015 року позивачці виплачено кошти за вкладом згідно суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 85457,47 грн. При розрахунку відповідач керувався курсом НБУ 17,999763 грн. за 1 долар США, який діяв до 14.00 год 6 лютого 2015 року, хоча, при розрахунку мав бути врахований курс 23,130580 грн. за 1 долар США.

За таких обставин, позивач вважає, що має право на повернення недоплачених коштів по вкладу з невиплаченими за Договором станом на 21.04.2014 року відсотками, та на отримання передбачених Договором процентів за використання депозитних коштів за період з дня витребування вкладу до дня запровадження тимчасової адміністрації, а також на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за цей же період.

Позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та просила стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 1 травня 2015 року по 1 травня 2018 року, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а всього в розмірі 36 938,88 грн., відшкодувати збитки (упущену вигоду) відповідно до ст. 22 ЦК України за цей період по фактичним процентам, встановленим по новим договорам депозитів в розмірі 8 966,96 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

27.11.2018 року ухвалою Ленінського районного суду за заявою позивачки було замінено відповідача Публічне акціонерне товариство «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та залучено до участі в якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, 19.04.2019 року позивачка подала письмову заяву, що підтримує свої початкові позовні вимоги, та остаточно просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь заборгованість станом на день введення тимчасової адміністрації 06.02.2015 р. у сумі 25 668,82 грн., яка складається з: 23 804.34 грн. суми депозиту з урахуванням індексу інфляції; 1491,85 грн. процентів з урахуванням індексу інфляції без врахування податку на доходи фізичних осіб і військового збору; 372,63 річних. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду відзив в якому просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Вклади в іноземній валюті перераховуються у національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. На день початку процедури виведення Фондом банку з ринку 06.02.2015 року НБУ було встановлено 2 курси, і на початок дня,а саме до 14-00 год. курс становив 17,999763 грн. за 1 долар США, а після 14-00 год - 23,130580 грн. за 1 долар США. На момент введення в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, тобто на початок дня 06 лютого 2015 року, відповідно до даних офіційного сайту Національного банку України, станом на 9 год. 00 хв. 06 лютого 2015 року були встановлені такі офіційні курси гривні до іноземної валюти: за 100,00 дол. США - 1799,9763 гривень. Таким чином, розрахунок відбувся за правильним курсом, що свідчить про безпідставність доводів позивачки щодо стягнення недоплаченої суми та похідних вимог (3% річних, моральної шкоди упущеної вигоди).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 за Договором №1957980 від 26 червня 2014 року строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в ПАТ «КБ «Надра» в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+» 25 153,35 грн. в рахунок недоплаченої суми вкладу та процентів за договором, 372,63 грн. - 3% річних за прострочення повернення вкладу за період з 26.12.2014 року по 06.02.2015 року.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі представника - адвоката Костюченко І.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року у цій справі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновок, що фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки позивачка просить стягнути саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не доплачені, на її думку кошти, які гарантуються фондом гарантування, а з огляду на приписи чинного законодавства та судову практику, яка наразі склалась, вважає, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Також зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не допустив прострочення виконання своїх зобов`язань перед позивачкою, оскільки їй було виплачено гарантоване відшкодування, в межах шестимісячного строку з дня початку процедури ліквідації банку, а те, що позивачка не погоджується з курсом іноземної валюти, відповідно до якого її вклад був перерахований, не свідчить про те, що Фонд гарантування вчинив щодо неї протиправні дії.

Відповідно до відзиву ( пояснення) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Оскільки у банку з лютого 2015 року введена тимчасова адміністрація і в подальшому розпочато процедуру його ліквідації, банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що, в свою чергу, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір заборгованості по вкладу та відсоткам станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації 06.02. 2015 року становив 4500 доларів США (депозит), 282.02 доларів США відсотків за договором. 21.04.205 року через відділення банку ПАТ «Банк КредитДніпро» позивачка отримала в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, кошти у розмірі 85457.47 грн., що виходячи із офіційного курсу гривні до долару США станом на 06.02.2015 року становить 23.130580 грн. за 1 долар США складає 3694.57 дол. США. Відтак, розмір заборгованості по вкладу та відсоткам, який підлягає до стягнення на користь позивачки становить 1087.47 доларів США ( 4782.02-3694.57), що в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації 06.02.2015 року становить 25153.35 грн. (1087.45х23.130580). На підтвердження цих доводів суд взяв до уваги постанову Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1297 цс17, у якій висловлено правову позицію щодо застосування ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині застосування курсу валют при виплаті вкладу в іноземній валюті. При цьому, суд також стягнув 372.63 грн. - 3% річних за прострочення повернення вкладу за період з 26.12.2014 року по 06.02.2015 року.

З таким висновком суду не можна погодитися.

Судом установлено, що 26 червня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» укладено Договір № 1957980 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках «Новий ПУ «Базовий+», відповідно до якого позивач передав, а банк прийняв на вкладний рахунок 4500 доларів США строком на 6 місяців, з процентною ставкою 12,5 % річних, що підтверджується квитанцією від 26.04.2014р. (том 1 а.с.9, 10).

17.12.2014 року, 26.12.2014 року та 22.01.2015 року позивачка зверталась до Банку з письмовими заявами з вимогою про виплату вкладу. (том 1 а.с.11, 12. 13).

23.12.2014 року за вих. №1-7-19771 та 13.01.2015 р. за вих. №1-7-333 позивачці було надано письмові відповіді на її заяви, згідно яких ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно умов Договору, повернення депозитного вкладу та відсотків, нарахованих Банком за користування вкладом, здійснюється Банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА» (том 1 а.с.14, 15).

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 85 від 23 квітня 2015 року щодо продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. до 05 червня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І.О. строком на 1 рік з 05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.04.2016 року №616, яким продовжено строки ліквідації ПАТ «КБ «Надра» на два роки по 04.06.2018 року та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. на два роки по 04.06.2018 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.11.2016 року №2342, яким продовжено строки ліквідації ПАТ «КБ «Надра» на два роки по 03.06.2020 року та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. на два роки по 06.06.2020 року включно.

Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами та матеріалами справи.

21.04.2015 року позивачці ОСОБА_3 через ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в Запорізькому Індустріальному відділенні було видано гарантовану суму відшкодування як вкладнику ПАТ «КБ «Надра» 85 457,47 грн., що підтверджується квитанцією від 21.04.2015 р. (а.с.16).

Згідно електронних повідомлень НБУ №19-205/7045 від 05.02.2015р. та №19-205/7387 від 06.02.2015р. про встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, згідно яких установлено з 14-00 05.02.2015р. офіційний курс гривні 1799,9763 грн. до 100 доларів США, та з 14-00 06.02.2015 року 2313,0580 грн. до 100 доларів США (а.с.17, 18).

27.04.2015 року позивачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 звернулись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з колективною заявою з вимогою надати інформацію (а.с.19-20).

20.05.2015 року позивачці та її чоловіку було надано Лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 12-036-16056/15 про результати розгляду колективної заяви (а.с.21-22).

07.11.2017 року та повторно 20.11.2017 року позивачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 звернулись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з колективними заявами-вимогами зробити перерахунок отриманої грошової виплати в розмірі 85457,47 грн., перерахувати суми валютних вкладів з процентами відповідно до курсу 23,13 грн. за 1 долар США станом на 06.02.2015р., перерахувати та сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в гривні за весь період затримки виплати (том 1 а.с.31-40).

Згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 34-036-24494/17 від 05.12.2017 року позивачці було повідомлено, що Фондом будуть виконані її вимоги за наявності відповідного рішення суду стосовно її договору, що набрало законної сили, в порядку та умовах, що визначені чинним законодавством України. (а.с.41).

Предметом спору у даній справі є стягнення недоплачених коштів в межах встановленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Основною ознакою публічно-правових спорів є участь у них у якості сторони суб`єкта владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Спірні правовідносини у цій справі врегульовано Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Згідно з положеннями ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої ст. 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові ОСОБА_1 , за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, оскільки ОСОБА_1 просить стягнути недоплачені кошти у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15 (провадження № 11-239апп18), від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 (провадження № 14-472цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18 (провадження № 14-176цс19) та від 04 вересня 2019 року у справі № 466/7405/16-ц (провадження № 14-287цс19) і підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.

Розглядаючи позов у даній справі, суд не врахував зазначені норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про те, що цей спір, який виник з приводу права фізичної особи на відшкодування за вкладом недоплачених коштів у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом, може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Отже, апеляційний суд, дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи цивільному судочинству.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог до фонду про стягнення коштів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Доводи позивача щодо правових підстав застосування офіційного обмінного курсу НБУ, використаного під час здійснення виплати гарантованого відшкодування, апеляційний суд не оцінює, оскільки така оцінка може бути надана судом лише за наслідком розгляду адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 255, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк « Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.