Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Одеса

Справа № 521/3447/17

Провадження № 2/521/224/19

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1

Представник - ОСОБА_2

Відповідач - ПАТ «УкрСиббанк»

Представник - Жученко Р.О.

Третя особа - ОСОБА_4

Представник - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_4 про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вимогою про припинення поруки, встановленої договором поруки № 221149 від 31 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нове найменування - Публічне акціонерне товариство «КурСиббанк»), посилаючись на такі обставини.

31 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нове найменування - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк), в особі начальника відділення № 426 АКІБ «УкрСиббанк» Довганя С.П. (адреса: АДРЕСА_2) було укладено договір поруки №221149 (далі- договір поруки), відповідно до умов якого вона зобов'язувалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_4 його зобов'язань перед Банком, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 р.

При укладенні договору поруки, а саме п. 1.2. цього договору, передбачено плату за користування кредитними коштами в розмірі 13,50 % річних.

ОСОБА_1 стало відомо із матеріалів справи № 520/1114/15-ц, яка розглядається Київським районним судом м. Одеси, а саме з довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 09.01.2015 р. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 р. (далі основний договір) Банк в односторонньому порядку змінив умови основного договору, збільшив удвічі розмір процентної ставки до 27,0 % річних, що призвело до значного збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1, як поручителя за договором поруки.

Розмір грошових зобов'язань ОСОБА_4 збільшився перед Банком, отже і грошові зобов'язання ОСОБА_1 та обсяг відповідальності збільшились без її згоди.

Жодних змін до умов основного договору щодо збільшення розміру процентної ставки сторонами не вносилось, жодних повідомлень чи пропозицій, щодо внесення відповідних змін до основного договору ОСОБА_4 не отримував.

Як зазначає ОСОБА_1, відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, ОСОБА_1вважає зобов'язання поруки за договором поруки припиненим з моменту нарахування ОСОБА_4 збільшеного розміру процентної ставки, тобто з 28.03.2014 р.

Також, ОСОБА_1зазначила, що пунктом 2.1. договору поруки встановлюється, що у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін.

Позивач ОСОБА_1 вказує, щовідповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-82цс16 від 30 листопада 2016 року, вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

ОСОБА_1 вказує, що з матеріалів справи № 520/1114/15-ц, а саме з позовної заяви Банку до ОСОБА_4, вбачається, що останній не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за основним договором з березня 2014 року.

Банком на її адресу було направлено вимогу про стягнення заборгованості за основним договором, яка включає суми нарахованих процентів, тільки 06.11.2014 р., тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання ОСОБА_4

Позивач посилається на ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, ОСОБА_1вважає припиненою поруку на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, встановлену договором поруки, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк», оскільки строк дії договору поруки, укладеного між нею та Банком, не встановлений (умова основного договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором, не вважається встановленням строку дії договору поруки), а вимогу до ОСОБА_1банк пред'явив після спливу визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, більш ніж через шість місяців після настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

На підставі викладених обставин, позивач, була вимушена звернутися до суду з означеним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивач звернулась до суду із клопотанням про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: 65017, АДРЕСА_1, у зв'язку із тим, що рішення по цій справі може вплинути на його права та обов'язки та про витребування доказів по цій справі шляхом зобов'язання Київського районного суду м. Одеси надати суду матеріали справи №520/1114/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року задоволено клопотання позивача - залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог - ОСОБА_4, та частково задоволено клопотання про витребування доказів - зобов'язано Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» надати суду: завірену належним чином копію договору споживчого кредиту №0 від 31 липня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4, розрахунок його заборгованості перед банком, повідомлення банку про необхідність виконання зобов'язання на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» вимоги протокольної ухвали не виконані.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року задоволено повторне клопотання позивача про витребування доказів - зобов'язано Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» надати суду завірену належним чином копію кредитної справи за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31 липня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 з інформацією щодо здійснення платежі та витрат по обслуговуванню кредиту.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року задоволено повторне клопотання позивача про витребування доказів - витребовано з Київського районного суду м. Одеси завірені належним чином з цивільної справи № 520/1114/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, копію кредитної справи, наданої Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а також копії додатків до позовної заяви.

09 серпня 2018 року на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року Київським районним судом м. Одеси надано належним чином завірені копії цивільної справи № 520/1114/15-ц.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, також надав суду письмові заперечення на позов.

Третя особа - ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, був повідомлений у встановленому порядку. Надав суду письмові пояснення щодо заперечень (відзову) відповідача на позовну заяву по справі №521/3447/17-ц, згідно яких вважає, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 р. таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, що і є причиною виникнення спору. Відповідач скористався тим, що третій особі, як позичальнику, об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і третя особа був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав відомості , які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Тобто під час укладання договору, банк приховав від третьої особи, як від споживача, повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів третю особу в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би як позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нове найменування - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк), в особі начальника відділення № 426 АКІБ «УкрСиббанк» Довганя С.П. (адреса: АДРЕСА_2) було укладено договір поруки №221149 (далі- договір поруки), відповідно до умов якого вона зобов'язувалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_4 його зобов'язань перед Банком, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 р.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "УкрСиббанк" не збільшувало обсяг відповідальності поручителя в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки № 221149 ( далі Договір ) вбачається, що поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно п. 1.2. та п. 1.3. Договору вбачається, що поручителю добре відомі усі умови Основного договору. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник за всіма зобов'язаннями, передбаченими умовами Основного договору.

За п. 1.3.1 Кредитного договору № 0 користування кредитними коштами понад встановлений договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеної вдвічі від ставки 13,50 %.

Таким чином, укладаючи Кредитний договір № 0 сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної сплати періодичних ануїтетних платежів буде застосовуватися процентна ставка збільшена удвічі. Як вбачається з розрахунків, наданих позивачем суду, кожного разу при несвоєчасному погашенні ануїтетних платежів Банк на підставі п. 1.3.1. Кредитного договору застосовував процентну ставку 27% (13,50 %* 2).

Враховуючи, що поручителю при підписанні договору поруки, було відомо про зміст п. 1.3.1. Кредитного договору № 0, не можна вважати, що застосування даної умови договору безпідставно збільшує обсяг відповідальності поручителя.

З аналізу змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України, можна дійти висновку, що до змін основного зобов'язання, які потребують погодження поручителя, відносяться зміни, що призвели або можуть призвести в майбутньому до збільшення обсягу відповідальності поручителя. У разі, якщо поручитель надав згоду на внесення до кредитного договору умов, які визначають конкретні підстави, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, це є достатньою підставою для зміни в майбутньому основного зобов'язання згідно погоджених умов в бік збільшення відповідальності поручителя без будь-якого додаткового узгодження. Збільшення обсягу відповідальності поручителя має бути реальним, саме з огляду на збільшення матеріально-грошової відповідальності поручителя, а не формальним з причин зміни певних положень кредитного договору.

Згода поручителя на внесення змін до основного зобов'язання повинна бути очевидною, що як правило, якщо інше не передбачено договором поруки, має бути зафіксовано у відповідній додатковій угоді.

Стосовно правильного застосування положень Цивільного кодексу України в аспекті припинення поруки з підстав закінчення строку дії договору поруки.

Згідно Постанови Верховного Суду у справі № 490/5224/14-ц: "Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Суди установили, що укладеними між ПАТ «Марфін Банк» та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_6 договорами поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється. З огляду на це суд правильно вважав, що умова договору поруки (пункт 5.1) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя".

Згідно постанови Великої палати ВС у справі № 408/8040/12: "З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку".

Згідно п 12.1 Кредитний договір № 0 відповідно до ст. ст. 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2. 10.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня здати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Вимоги банку до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 направлені 05.11.2014 року, отримані ними 13.11.2014 року.

Таким чином термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, тобто з 15 грудня 2014 року. Позов банку до суду подано 30.01.2015 року.

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, підписавши договір поруки № 221149 від 31 липня 2008 року позивачка погодилася з його умовами та з умовами Кредитного договору № 113790830.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 526, 553 - 559, 627 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 81, 263, 265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстр. № НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (м. Харків, прос. Московський, 60, код 09807750), третя особа ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, реєстр. № НОМЕР_2) про припинення договору поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду складено в повному обсязі 06 лютого 2019 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.