РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Рівне

Справа № 562/3323/19

Провадження № 22-ц/4815/1579/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області в складі судді Чорного І.А. від 29 жовтня 2019 року, постановлену у м. Здолбунів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи із дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Ухвала суду мотивована тим, що вимога про стягнення з боржника аліментів у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність ухвали суду в зв`язку з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що заявлена нею вимога про стягнення з боржника аліментів суперечить вимогам діючого законодавства є помилковим, оскільки нормами ч.2 ст.182 СК України визначено мінімальний розмір аліментів, який має становити не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, незалежно від того, в якому провадженні розглядається справа про стягнення аліментів, у позовному чи в наказному.

Крім того, застосування мінімального розміру аліментів судом не залежить від того, будуть такі вимоги викладені у позовній заяві чи у заяві про видачу судового наказу чи ні.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати і направити справу для продовження у суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену у п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційна скарга розглядається у письмовому проваджені без виклику учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому слід звернути увагу, що частиною 2 статті 182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та який гарантовано має застосовуватись до усіх випадків стягнення аліментів, як у наказному, так і у позовному провадженні.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом Сімейним кодексом України, а ЦПК України визначено лише порядок розгляду цивільних справ, проте процесуальний закон не може змінювати розміру аліментів встановленого нормами матеріального права.

Отже, враховуючи визначений законом мінімальний розмір аліментів та визначений п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України максимальний розмір аліментів, який може бути стягнуто у наказному провадженні, суд у судовому наказі має зазначити про те, що розмір аліментів не може бути меншим за розмір, визначений ч. 2 ст. 182 СК України та не більше розміру, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Разом з тим мінімальна чи максимальна межа аліментів, про яку йдеться у вищезазначених нормах, не є окремою вимогою заявника.

За наведеного, вимога ОСОБА_1 , викладена у заяві про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи із дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття, узгоджується з вимогами ст.161 ЦПК України та ч.2 ст.182 СК України.

Відтак, висновок суду про відмову у видачі судового наказу з підстав відсутності у нормі процесуального закону вказівки на мінімальний розмір аліментів є помилковим.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Наведені норми дають підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.