РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 555/14/18

Провадження № 22-ц/4815/70/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструк С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне підприємство «Будіндустріяресурс»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Приватного підприємства «Будіндустріяресурс» та ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2018 року у складі судді Старовецької Ю.В., проголошене о 17 год. 27 хв. в м. Березне Рівненської області, повний текст якого складений 24 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Приватного підприємства «Будіндустріяресурс», АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої ураженням здоров'я джерелом підвищеної небезпеки в результаті вчинення злочину. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю вантажного автомобіля Isuzu NQR, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ПП «Будіндустріяресурс», під керуванням ОСОБА_2, та автобуса БАЗ А079.24, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, і в результаті якої водій вантажного автомобіля ОСОБА_2 загинув на місці події, а водій автобуса ОСОБА_3 і пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Зважаючи на те, що винна у спричиненні даної дорожньо-транспортної пригоди особа ОСОБА_2 загинув, а кримінальне провадження № 0000194 було закрито на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України, вважає, що спричинену йому шкоду повинен відшкодувати відповідач ПП «Будіндустріяресурс» як власник джерела підвищеної небезпеки. Оскільки цивільна відповідальність ПП «Будіндустріяресурс» як власника транспортного засобу була застрахована, тому відповідальність підприємства за шкоду, заподіяну загиблим водієм забезпеченого транспортного засобу в межах сум страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна розділяти і АТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» закрито за клопотанням сторони позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страховою компанією.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Будіндустріяресурс» на користь ОСОБА_1 10 000 гривень моральної шкоди та 1200 гривень судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди вмотивоване передбаченим законом правом особи на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та обґрунтоване тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, тривалий час перебував на лікуванні та зазнав вимушених змін у своєму житті. Визначаючи розмір морального відшкодування в сумі 10 551,55 грн. та стягуючи з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, суд врахував, що 551,55 грн., які становлять 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, були сплачені позивачу АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», проте така сума не відповідає тій моральній шкоді, якої зазнав позивач в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченого внаслідок ушкодження здоров'я заробітку за період тимчасової втрати працездатності мотивовано тим, що оскільки позивач є найманим працівником і працює на умовах трудового договору, то може претендувати лише на відшкодування різниці вартості між розміром втраченого заробітку, визначеного відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України, та розміром допомоги по тимчасовій непрацездатності, виплаченої відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та обґрунтовано тим, що позивачем не додано доказів ступеня втрати професійної чи загальної працездатності, визначеного відповідною експертною установою у відсотках, а також не надано доказів оплати листків непрацездатності.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПП «Будіндустріяресурс» та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ПП «Будіндустріяресурс» пояснює, що поза увагою суду першої інстанції залишилися доводи про те, що підприємство не може нести відповідальність за шкоду завдану його працівником ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що такий працівник одразу загинув на місці ДТП, і тому, застосовуючи аналогію права, зважаючи на відсутність кримінальної відповідальності винної особи у зв'язку з її смертю, не виникає права вимоги у потерпілої особи до власника джерела підвищеної небезпеки та відшкодування шкоди, завданої злочином. Зауважує, що ПП «Будіндустріяресурс» було надано суду акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком Форма Н-5 затверджений начальником Управління Держпраці у Рівненській області, за результатами якого встановлено, що нещасний випадок не пов'язаний із виробництвом, а тому з цих підстав підприємство також не несе відповідальності за шкоду, завдану покійним ОСОБА_2. Зазначає, що у підприємства відсутнє право зворотної вимоги до спадкоємців ОСОБА_2, оскільки таке зобов'язання нерозривно пов'язане із особою, яка вчинила делікт, і виконане іншою особою бути не може. Додає, що оскідьки у ПП «Будіндустріяресурс» відсутнє право вимоги до спадкоємців ОСОБА_2, то і у ОСОБА_1, відповідно, відсутнє право вимоги до ПП «Будіндустріяресурс». Заперечує факт стягнення моральної шкоди та вважає, що її граничний розмір встановлений ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка вже була виплачена страховиком, а тому ні суд, ні позивач не вправі визначати цей розмір. Не погоджується і з розміром морального відшкодування в сумі 10 000 гривень, які були стягнуті судом, адже позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження глибини і тривалості моральних страждань, а клопотань про проведення судово-психологічної експертизи для підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди не заявлялося. Додає, що той факт, що позов про відшкодування моральної шкоди подано через понад два роки після події, що сталася, та через рік після закриття кримінального провадження, є ще одним свідченням відсутності моральних страждань та душевних переживань позивача. Стверджує, що стягнення судових витрат у сумі 1200 грн. є необґрунтованим і немотивованим, тобто не має ні правової підстави, ні розрахунку самої суми витрат. Більш того, позивачем не додано жодного доказу їх оплати, що в свою чергу унеможливлює таке стягнення з іншої сторони. Звертає увагу на неприпустиму процесуальну поведінку сторони позивача, яка була спрямована на затягування розгляду справи. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову в позові, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 вважає апеляційну скаргу ПП «Будіндустріяресурс» безпідставною та просить залишити її без задоволення.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення різниці розміру втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності. Зазначає, що судом проігноровано, що позивач у кожній своїй заяві вказував на тимчасову непрацездатність в тому розумінні, що на час перебування в лікарні та проходження лікування він не міг виконувати свої професійні обов'язки повністю, що в свою чергу вказує на повну тимчасову втрату професійної працездатності. Помилковим вважає висновок місцевого суду про те, що позивач може претендувати лише на відшкодування різниці між розміром втраченого заробітку та розміром допомоги по тимчасовій непрацездатності, оскільки він прямо суперечить ч. 3 ст. 1197 ЦК України. Додає, що суд не звернув уваги на приписи ст.ст.1195 і 1197 ЦК України і закріплюють для потерпілого значно більший обсяг відповідальності заподіювача шкоди у порівнянні з приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також покласти судові витрати на відповідача.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 25.01.2017 року під час досудового розслідування кримінального провадження №0000194 було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 18 год. 15 хв., в світлу пору доби ОСОБА_2, керуючи вантажним автомобілем Isuzu NQR, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись по автодорозі Городище - Рівне - Старокостянтинів, зі сторони м. Костопіль в напрямку м. Рівне, на 146 км + 120 м вказаної дороги, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив контроль над керованим вантажним автомобілем, що призвело до виїзду на зустрічну смугу руху та зіткнення із зустрічним автобусом БАЗ А079.24, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій вантажного автомобіля ОСОБА_2 загинув на місці події, а водій автобуса ОСОБА_3 і пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до листка непрацездатності ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04.10.2016 року по 11.10.2016 року.

Із довідки КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ» №1675 від 23.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні в КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ» з 12.10.2016 року по 31.10.2016 року та з 12.12.2016 року по 30.12.2013 року з діагнозом «відновний період. ЗЧМТ.».

Тілесні ушкодження, який зазнав позивач ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди та факт його подальшого лікування підтверджені також епікризом №19383 і записами у медичній картці.

Відповідно до довідок Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-602/1024 від 29.09.2017 року, №40-602/1023 від 29.09.2017 року, ОСОБА_1 дійсно працює в Державній архітектурно-будівельній інспекції України з 31.10.2014 року на посаді головного інспектора будівельного нагляду, а його посадовий оклад становить 3 801 грн..

Згідно полісу №АК/5003185 страхувальник ПП «Будіндустріяресурс» застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу, забезпечений транспортний засіб Isuzu NQR, реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії полісу - 23.09.2016 року по 22.09.2017 року.

Із акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 18 год. 15 хв. у ПП «Будіндустріяресурс» від 17.02.2017 року вбачається, що комісія прийшла до висновку про те, що особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці, дії або бездіяльність якої призвела до нещасного випадку є водій ПП «Будіндустріяресурс» ОСОБА_2, котрий не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратив контроль над керованим вантажним автомобілем, що призвело до виїзду на зустрічну смугу руху та зіткнення із зустрічним автобусом. ОСОБА_2 порушив 12.1 Правил дорожнього руху України (підстава - лист від 06.02.2017 року №1455/24-20017 слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНПУ в Рівненській області). Даний нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом, акт за формою Н-1 не складався.

Покликання апеляційної скарги ПП «Будіндустріяресурс» на те, що підприємство не може нести відповідальність за шкоду, завдану його працівником ОСОБА_2 у зв'язку із смертю останнього, апеляційний суд відхиляє як такі, що суперечать нормам закону.

Так, відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Покликання апеляційної скарги позивача на помилковість висновку місцевого суду про те, що позивач може претендувати лише на відшкодування різниці між розміром втраченого заробітку та розміром допомоги по тимчасовій непрацездатності, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та вимогами закону.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Наведене вказує на те, що ПП «Будіндустріяресурс», цивільно-правова відповідальність якого застрахована, має відповідати за заподіяну їх працівником шкоду лише в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснила виплату позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 2 319,84 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної із лікуванням потерпілого, та 7 911,12 грн. - відшкодування шкоди, пов'язаної із тимчасовою втратою працездатності, висновок суду в цій частині є законним.

Доводи апеляційних скарг щодо незгоди із стягненням моральної шкоди та розміром морального відшкодування апеляційним судом відхиляються.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Покликання апеляційної скарги відповідача на те, що не існує доказів глибини моральних страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з ДТП, судом оцінюються критично. Так, наявні в матеріалах справи медичні документи вказують на те, що ОСОБА_1 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а тому очевидно, що він зазнав фізичного болю страждань. Оскільки він тривалий період часу перебував на лікуванні, а згодом - на відновному лікуванні, то такі обставини порушили його звичний спосіб життя та побуту, що в свою чергу вимагало допомоги інших осіб, до яких він змушений був звертатися з відповідними проханнями, а також призвели до вимушених змін у життєвих стосунках. Очевидно, що отримані тілесні ушкодження викликали цілком природнє хвилювання за майбутнє свого здоров'я, за тривалість лікування та його результат.

За таких обставин, висновок місцевого суду про недостатній розмір морального відшкодування, який був виплачений АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, що становить 511,55 грн., апеляційний суд вважає справедливим та законним і погоджується із необхідністю стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10 000 гривень. Апеляційний суд вважає зазначений розмір морального відшкодування таким, що відповідає вимогам законності і справедливості, та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 у цій частині.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами які подали апеляційні скарги, не надано. Доводи апеляційних скарг апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Будіндустріяресурс» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.