ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/831/19Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

представник скаржника ОСОБА_2 ;

виконавець відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ Черкаської області;

особа, що подала апеляційну скаргу заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ Черкаської області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенко Я.М. на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість в розмірі 280147,48 грн та звернуто стягнення на предмет застави, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 17 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15 жовтня 2019 року вказана квартира стала об`єктом нерухомого майна, що реалізується на аукціоні, дата проведення аукціону 15 листопада 2019 року.

25 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Прядка В.М. звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця та просив суд визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенка М.А. в частині передачі нерухомого майна на реалізацію по виконавчому провадженню № 59290763 неправомірними; зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області скасувати постанову про передачу майна на реалізацію, що було винесено державним виконавцем Лисенком М.А. у виконавчому провадженні № 59290763.

07 листопада 2019 року адвокат Прядка В.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення проведення будь-яких дій, в тому числі проведення електронних торгів щодо реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи будь-якого іншого майна боржника.

В обґрунтування заяви вказує, що у випадку продажу зазначеної квартири на аукціоні, буде мати місце звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів, порушення права неповнолітнього сина боржниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, на житло, а також зменшення та обмеження його прав та інтересів при користуванні житловим приміщенням.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може суттєво утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення скарги.

08 листопада 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси постановив ухвалу, якою задовольнив заяву адвоката Прядки В.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 , та зупинив проведення будь-яких дій, в тому числі проведення електронних торгів, щодо реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи будь-якого іншого майна, до розгляду скарги по суті.

Ухвала вмотивована тим, що оскільки скаржником оскаржуються дії державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію у виконавчому провадженні № 59290763 та проведення електронних торгів, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, заступник начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенко Я.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2019 року та ухвалити нову про відмову в задоволенні клопотання адвоката Прядки В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі вказує, що положення статті 150 ЦПК України не передбачають можливість забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій при направленні скарги на дії та рішення державного виконавця.

Зазначає, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпечення позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду.

Своїм правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористалась.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з матеріалами справи на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавчий лист № 2-4189/11, виданий 11 березня 2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Профкапітал» заборгованості в сумі 280147,48 грн. за кредитним договором № 35-ФО від 18 квітня 2006 року; звернення стягнення на предмет застави однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., вартістю 98209 грн., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шляхом продажу предмету застави з публічних торгів з початковою ціною 98209 грн (а.с. 44).

15 листопада о 09 год. 30 хв. призначено електронні торги з продажу вказаної квартири, що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до частин 1,2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, у пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Враховуючи наведене, чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає повноважень суду для вжиття заходів забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 235/1960/13-ц.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову та зупиняючи проведення будь-яких дій, в тому числі проведення електронних торгів, щодо реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи будь-якого іншого майна, до розгляду скарги по суті, суд першої інстанції фактично зупинив виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., вартістю 98209 грн., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шляхом продажу предмету застави з публічних торгів з початковою ціною 98209 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенко Я.М. слід задовольнити, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Прядки В.М. про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенко Я.М. - задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Прядки В.М. про забезпечення позову шляхом зупинення проведення будь-яких дій, в тому числі проведення електронних торгів щодо реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи будь-якого іншого майна боржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова