КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року місто Київ.

Справа 755/9193/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16692/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровський районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року (ухваленого у складі судді Гончарука В.П., повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року )

в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: стягнути 148 824 гривень 00 копійок на його користь з Державного бюджету за завдану моральну шкоду, управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовав тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, у справі № 826/5820/13-а, його позовні вимоги до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено. Визнано протиправним рішення державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано рішення державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили, але до цього часу не виконано. Протиправні дії державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , завдали йому моральної шкоди. Так, він зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Він пенсіонер, а протиправні дії представника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, завдали йому душевних і моральних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров`я, погіршенні самопочуття. Від порушення його прав, він перенервував, переніс нервові стреси, піднявся тиск та боліло серце. Він звертався до лікарні. Проходив обстеження та лікування у терапевта та кардіолога. Крім того, він зазнав значних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Його звичайний ритм життя змінився. Він змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у реєстраційній службі, у виконавчій службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, з метою домогтися скасування незаконної реєстрації, звертатися до суду щодо порушення його прав власника, оскільки він не міг розпорядитися та користуватися своїм майном.

14 березня 2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в позові ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

10 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року - залишено без змін.

13 березня 2019 року постаново Верховного суду, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів державного бюджету в сумі 4000 грн (чотири тисячі грн.) для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадової особи Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві щодо реєстрації права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити в частині розміру відшкодування, присмудивши суму 139 392,00 грн.

Апеляційну скаргу обгрутовано тим, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не погоджується з присудженим розміром відшкодування моральної шкоди - 4000,00 грн. Судом необґрунтовано, чому саме такий розмір суд вважав справедливим.

Вказав, що судом не взято до уваги постанову ВС від 28 березня 2018 року, у справі № 757/32334/15-ц, якою з державного бюджету стягнуто 500 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачу, постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №757/25592/19-ц, з державного бюджету стягнуто 1 800 000, 00 грн.

Зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також ч.4 ст. 10 ЦПК України. Судом не застосовано Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського Суду з прав людини у аналогічних справах щодо розумного розміру справедливої сатисфакції.

Звертає увагу на те, що судом не було застосовано Конвенцію, практику ЄСПЛ та практику національних судів в аналогічних справах.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, зазначено, що при постановлені оскаржуваного рішення судом з`ясовано всі обставини справи, дано їх правильну юридичну оцінку, в зв' язку з чим рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим без порушень норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач ОСОБА_1 систематично подає позови з аналогічних підстав та з однаковим розміром відшкодування моральної шкоди. У зв`язку із чим відповідач-3, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.19 без змін.

09 грудня 2019 року від скаржника надійшла заява на відзив ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві, в якій позивач зазначив що відзив є безпідставним та необґрунтованим, просив апеляційну скаргу задовольнити. Крім того долучив до заяви роздруківку з ЄДРСР постанови ВС від 03.05.2018 року, в якій зазначено з чого повинен виходити суд при визначенні розміру шкоди.

Скаржником подано 09 грудня 2019 року клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі , зазначив що доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідачів: ГУЮ та ГУ ДКСУ проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С., Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. було задоволено. Визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасовано рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Присуджено на користь ОСОБА_1 витрати в розмірі 35 гривень 00 копійок із видатків Державного бюджету направлених на асигнування діяльності Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. (а.с.5-10).

Протиправність дії Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С., які виразились у прийнятті рішення щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Постановлюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що внаслідок невиконання посадовою особою Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року у справі №826/5820/13-а позивачу завдано моральної шкоди, так як останній був позбавлений можливості реалізації своїх конституційних прав на виконання рішення суду, були порушені нормальні життєві зв`язки через необхідність відновлення прав позивача внаслідок неправомірної поведінки державного реєстратора. Визначаючи розмір відшкодування - 4 000 грн., суд виходив з доведеності вищенаведених обставин, а також засад розумності та справедливості.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, апеляційний суд встановив. що вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними, а висновок суду першої інстанції відповідає таким обставинам та вимогам матеріального права.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2, 3, 4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судовим рішенням установлено порушення внаслідок дій посадової особи Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві щодо реєстрації права спільної сумісної власності на нерухоме майно, які були визнанні Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року у справі №826/5820/13-а протиправними.

Відповідальність за завдану шкоду в даному випадку має нести держава (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер глибину душевних страждань позивача, пов`язаних із тривалим невиконанням даного судового рішення, обмеження його у можливості реалізації своїх звичок в повсякденному житті, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема неможливість належного користування квартирою, і як наслідок порушення його права власності, необхідності вжиття позивачем заходів для додаткової організації свого життя та побуту, в тому числі пов`язаного із захистом свої прав у реєстраційній та державній виконавчій службі, керуючись вимогами розумності і справедливості , вважав достатнім 4000 грн. для компенсації душевних страждань, які позивач зазнав внаслідок порушення його прав.

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини та на постанову ВС від 28 березня 2018 року у справі № 757/32334/15-ц, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №757/25592/19-ц, як на підставу визначення розміру моральної шкоди в більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції, не можуть бути прийняті апеляційним судом , адже відповідно до вищевказаних рішень розмір відшкодування моральної шкоди залежить від конкретних обставин. Так позивачем не було доведено, що погіршення стану його здоров`я мало місце, саме через неправомірність дій державного реєстратора, а тому судом було враховано лише порушення нормальних життєвих звичок у зв`язку з необхідністю вживати додаткових зусиль для відновлення прав. В Постановах ВС на які посилається позивач, відшкодування моральної шкоди було пов`язано з кримінальним переслідуванням особи. Проте, в позовній заяві позивач на такі обставини не посилається і не пов`язує шкоду з його неправомірним кримінальним переслідуванням.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди в розмірі 148 824,00 грн., а тому суд першої інстанції, виходячи із доведеності позивачем позовних вимог, та засад розумності та справедливості обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 4000 грн.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що суд повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, надав оцінку доказам з дотриманням норм процесуального права, рішення ухвалив з додержанням норм матеріального права, а тому скарга залишається без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги позивач звільнений, а тому ці витрати відшкодовуються за рахунок держави. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровський районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: