Справа № 473/3541/19
РІШЕННЯ

іменем України

"19" грудня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, реєстр. №3082 вона придбала у ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Продавець набула вказане майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 2 104,37 кв.м., призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку - ОСОБА_5 .

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, що належить відчужувачу майна, а тому ОСОБА_2 просила визнати її власником земельної ділянки, площею 2 104,37 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року до участі в справі в якості співвідповідачки залучено ОСОБА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що вона не погоджується з фактом набуття позивачкою житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, який укладений за сумнівних обставин, а тому не вбачала підстав для визнання її власником спірної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, реєстр №3082 ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Продавець набула вказане майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Факт набуття позивачкою житлового будинку у власність підтверджується правовстановлюючим документом - договором, який на час розгляду справи є чинним, жодною зі сторін або іншими заінтересованими особами не оспорений, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідачки в цій частині.

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 2 104,37 кв.м., призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку - ОСОБА_5 .

З прийняттям спадщини у вигляді будинку, ОСОБА_4 згідно ст. 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що набула у власність й належну спадкодавцю спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без укладення окремого договору відносно цього майна. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 2 104,37 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:09:039:0003.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Вуїв О.В.