У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хандуріна В.В.
при секретарі Сухіній О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Добропілля позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В провадженні Добропільського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалами суду від 23.09.2019 року, від 21.10.2019 року було визнано обов`язковою участь представника позивача при розгляді вищезазначеної справи, але в судові засідання, які були призначені на 21.10.2019 року та 15.11.2019 року, представник позивача не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року повторно визнано обов`язковою явку представника позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання та попереджено, що в разі неявки в судове засідання 17 грудня 2019 року на 09:30 годині судом буде постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

17.12.2019 року представник позивача повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, обізнаний щодо розгляду справи в суді, в якій його неприбуття перешкоджає вирішенню спору.

У зв`язку з неявкою всіх учасників по справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено, що представник позивача повторно не з`явився в судове засідання, доказів, які мали підтвердити поважні причини неявки представника позивача в судові засідання, суду надано не було, в той же час проведення судового розгляду справи без участі позивача суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки позивач протягом усього часу розгляду справи має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, досягнути примирення, розпоряджаючись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а суд при здійсненні правосуддя має сприяти як всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, так і здійсненню сторонами їхніх прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п. 3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини неявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню справи. Враховуючи, що судом постановлено ухвалу, якою встановлено, що нез`явлення представника позивача перешкоджає вирішенню цієї справи, то випадок, передбачений у ч.5 ст. 223 ЦПК України, який дозволяє розглянути справу за відсутності позивача, не застосовується.

Незважаючи на наявне в матеріалах справи клопотання представника банку (а.с. 28) про розгляд справи за відсутності позивача, суд, врахувавши заяву відповідача ОСОБА_1 з проханням викликати для безпосередньої участі у судовому засіданні представника банку з метою можливого укладення з банком договору реструктуризації боргу (а.с. 119), на яке він має право, ухвалами від 23.09.2019 року, 21.10.2019 року та від 15.11.2019 року визнав обов`язковою явку представника банку і попередив, що в разі неявки останнього суд може залишити позов без розгляду.

На жодну з ухвал суду банк не відповів, жодним чином не відреагував. Така поведінка позивача свідчить про ігнорування законних вимог суду і зловживання своїми процесуальними обов`язками.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним залишити без розгляду позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Разом з цим, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 223, 257 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

17.12.2019