ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 635/9573/18

провадження № 22-ц/818/4021/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року в складі судді Пілюгіної О.М.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Позов мотивовано тим, що він є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Співвласниками інших частин є дружина померлого - ОСОБА_3 та донька померлого - ОСОБА_5 , яким належить по 1/3 спірного житла. Однак, між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо користування спірним житлом, в якому проживає ОСОБА_3 . Зазначає, що своїми діями відповідачка суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні ним права власності, користування та розпорядження майном. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, користування та розпорядження 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за вказаною адресою.

28 травня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано ти, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . З 29 листопада 2000 року вона зареєстрована в цьому будинку, який був її та померлого чоловіка постійним місцем проживання. Крім того, будинок складається з двох житлових кімнат, що ускладнює здійснення трьома співвласниками належного їм права власності. Позивач не звертався до неї з питанням щодо порядку володіння та користування спільним майном або виділу належної їй частини спільного майна після отримання 09 листопада 2016 року свідоцтва право на спадщину, витрат по утриманню спірного житла, сплаті комунальних платежів не несе.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року позов задовольно частково. Усунуто перешкоди у здійсненні права користування 1/3 частиною житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та вселено ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704 грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач та відповідачка є співвласниками житлового будинку, кожний з них має право на користування належною йому часткою. Відповідач заперечує проти вселення позивача в спірне житлове приміщення, а позивач, як співвласник нерухомого майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належною йому 1/3 частиною майна. Тому позов у частині вселення суд першої інстанції вважав таким, що підлягає задоволенню.

11 липня 2019 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будинок складається з двох житлових кімнат площею 18,50 кв м, що ускладнює здійснення трьома особами права власності. Вселення позивача в спірне житло без визначення конкретного житлового приміщення є неможливим. На розгляді суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження вказаним будинком. Однак у задоволенні клопотання позивача про об`єднання цієї справи в одне провадження зі справою, що переглядається в апеляційному порядку, було відмовлено. ОСОБА_5 залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не в якості відповідача. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка чинить перешкоди позивачу в здійсненні права власності, тому вселення позивача у спірне житло не узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 201/7965/15-ц. Позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки усунення перешкод і вселення - це дві різні позовні вимоги.

10 вересня 2019 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильним, підтверджуються належними доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 - матері спадкодавця на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки та будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчено 05 жовтня 1956 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстровий № 6608, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 26 листопада 1987 року, реєстрова книга 22, реєстровий № 2786.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцем ОСОБА_7 був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та не оформив свої спадкові права.

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 23 листопада 2016 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить по 1/3 частині спірного будинку АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Встановивши, що позивач є власником частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції, з урахуванням статті 29 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення позивача до спірного будинку, а також усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неможливість вселити співвласника без визначення конкретного житлового приміщення не ґрунтуються на законі.

Права власника житлового будинку, квартири визначено статтям 317, 383 ЦК України та стаття 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

Посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про об`єднання справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження вказаним будинком, яка перебуває на розгляді в суді першої інстанції, з даною справою не є підставою для скасування рішення в розумінні статті 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не залучена до участі в справі в якості відповідача на висновки суду не впливають, оскільки коло осіб, які мають приймати участь у розгляді справи визначає позивач згідно з вимогами частини третьої статті 175 ЦПК України. Вимоги до ОСОБА_5 не заявлені.

Посилання на правову позицію у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 201/7965/15-ц є помилковим, оскільки фактичні обставини цієї справи є відмінними від обставин справи, яка переглядаються в апеляційному порядку.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року, залишеним без змін постановами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року та Верховним Судом від 19 грудня 2018 року, усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення до кв. № АДРЕСА_4, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 14 жовтня 2018 року. Виселено ОСОБА_3 із вказаної квартири. Зобов`язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю - квартирою № АДРЕСА_4, в тому числі шляхом реалізації нею права на вселення в передбаченому законом порядку до цієї квартири інших осіб.

Предметом позову в справі, що переглядається в апеляційному порядку, є усунення перешкод у здійсненні права користування частиною житла та вселення позивача в будинок АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_3 щодо неправильно обраного способу захисту ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Кожному із співвласників спірного житла належить по 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , а тому вони не можуть бути позбавлені права на користування та володіння майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 274, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова