ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7795/19 Справа № 185/359/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, спричиненої внаслідок злочину, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, спричиненої внаслідок злочину, згодом уточнив позовні вимоги.

Вказував, що органом досудового слідства та в подальшому судом встановлено, що ОСОБА_2 29 липня 2012 року приблизно в 19 годині 35 хвилин біля гаражу, розташованого навпроти будинку АДРЕСА_2, своїми умисними злочинними діями заподіяв йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №531 від 10 жовтня 2012 року, тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-го та 10-го ребра лівої половини грудної клітини. Тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-го і 10-го ребра лівої половини грудної клітки відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я більше трьох тижнів (понад 21день). Під час судового розгляду кримінального провадження ним був поданий цивільний позов. Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не спричинило наслідків передбачених у ст.121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене ОСОБА_2 . У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 визнав себе винним в скоєнні кримінального правопорушення та подав заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки періодом вчинення злочину вказаний період часу 29 липня 2012 року о 19.30 годині, тобто з моменту вчинення злочину пройшло більше п`яти років.

Зазначав, що 05 вересня 2017 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000380 від 29 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито. Цивільний позов, заявлений ним до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди спричиненої внаслідок злочину - залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення із вказаним позовом у порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на те, що внаслідок дій відповідача він зазнав матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 просив:

- стягнути з відповідача на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 6.031 грн. 69 коп.; суму компенсації моральної шкоди у розмірі 100.000 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 551 грн.21 коп. та 15 грн. за послуги банку за перерахування судового збору; сплачений судовий збір у розмірі 48 грн. та 07 грн. за послуги банку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 1.843 грн.07 коп., у відшкодування моральної шкоди 8.000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на судовий збір в сумі 768.40 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року в частині визначення розміру суми відшкодування моральної шкоди і розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач діяв навмисно з метою залякати сусідів, позивача та його матір, під час здійснення правопорушення відповідач й його дружина загрожували позивачу; відповідач свідомо пропускав виклики до суду, звинувачував свідків, медичних працівників, суддів в хабарництві, всі вказані обставини відобразилися на погіршенні фізичного та морального здоров`я позивача; визначена судом шкода в розмірі 8.000 грн. визначена в несправедливо малому розмірі; судом не стягнуто з відповідача, сплачених позивачем судових витрат.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 29 липня 2012 року приблизно в 19 годині 35 хвилин біля гаражу, розташованого навпроти будинку АДРЕСА_2, своїми умисними злочинними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №531 від 10 жовтня 2012 року, тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-го та 10-го ребра лівої половини грудної клітини, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я більше трьох тижнів (понад 21 день).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року (а.с.33-35), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року (а.с.37-40), встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не спричинило наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене ОСОБА_2 . У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 визнав себе винним в скоєнні кримінального правопорушення та подав заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки періодом вчинення злочину вказаний період часу 29 липня 2012 року о 19.30 годині, тобто з моменту вчинення злочину пройшло більше п`яти років.

Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000380 від 29 листопада 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито. Цивільний позов, заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди спричиненої внаслідок злочину, залишено без розгляду.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за своїм позовом в розмірі 551 грн.21 коп. та 15 грн. комісії (а.с.5), та 48 грн. за отримання записів судового засідання та 07 грн. (а.с.72-73) комісії за послуги банку (а.с.72).

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-го та 10-го ребра лівої половини грудної клітини, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я більше трьох тижнів (понад 21 день), завдали моральних страждань позивачу, що полягає у тому, що у останнього був порушений його спосіб життя, він перебував на лікарняному, у зв`язку з чим позивач не мав можливості працювати та отримувати дохід для власного існування, не міг виконувати звичайні домашні справи, був вимушений прикладати зусилля для лікування, тому стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок моральної шкоди підлягає 8.000 грн .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановивши, що в результаті дій відповідача позивач вимушений був витрачати свій час на лікування, зазнав моральних переживань у зв`язку з завданим йому тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ОСОБА_2 відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду, розмір відшкодування якої визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості, доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни визначеного судом розміру відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно розподілив судові витрати, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод усі судові процедури повинні бути справедливими.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір за своїм позовом в розмірі 551 грн.21 коп. та 15 грн. комісії (а.с.5), 48 грн. за отримання записів судового засідання та 07 грн. (а.с.72-73 )комісії за послуги банку (а.с.72).

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 599 грн.21 коп., витрати зі сплати комісії банку відшкодуванню не підлягають, оскільки комісія банку за здійснення операції з перерахування судового збору не є судовими витратами відповідно до статті 133 ЦПК України.

Разом з тим, позивачем заявлено дві вимоги майнову і немайнову, розмір судового збору для кожної з цих вимог станом на час звернення з позовом визначено як 704 грн.80 коп. Загальна сума судового збору за розгляд двох вимог складає 1.409 грн.60 коп., зважаючи на результат розгляду справи та сплачені позивачем при зверненні 551 грн.21 коп., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 858 грн.40 коп.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням нового рішення в цій частині, в іншій оскаржуваній частині залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року скасувати в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 599 грн.21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 858 грн.40 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.