Дата документу 12.12.2019
Справа № 501/1590/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області

предмет та підстави позову: про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_1 - адвокат Дубінчук Ж.М.,

представник третьої особи - Лісіцина О.М.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позбавлення батьківських прав, згідно якого просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000,00 грн., щомісяця починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини до 09 травня 2027 року.

Позов мотивований тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.09.2010 року. У шлюбі у них народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28.08.2019 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 від усіх видів доходів заробітку відповідача.

Позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що дитина постійно хворіє, має низку хронічних захворювань: бронхіальну астму, вазомоторний риніт, атопічний дерматит, дисфункцію жовчного міхура, які потребують постійного вживання лікарських препаратів, стаціонарного, санаторно-курортного лікування, фізіотерапевтичних процедур, тощо.

Щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, позивачка стверджує, що відповідач з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує.

Відповідач 16.07.2019 року надав до суду відзив на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с.54-57), посилаючись на те, що:

- в матеріалах справи відсутні докази, що у позивачки змінилось матеріальне становище, а саме значно збільшились витрати на утримання сина;

- у нього утворилась нова сім`я, народилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває у відповідача на утриманні;

- у нього на утриманні перебуває його мати ОСОБА_5 , яка є пенсіонером та непрацездатна;

- він і так сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 2600,00 грн. щомісяця, що відповідає встановленому законом розміру для дитини відповідного віку;

- в матеріалах справи відсутній висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, позивачем не доведено, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків;

- правова допомога у вказаному розмірі не підтверджена належним чином.

Позивачка 02.08.2019 року надала до суду відповідь на відзив (а.с.80-82), просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач 21.08.2019 року надав до суду заперечення на позов (а.с.88-90), просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 185 000,00 грн. він зобов`язується повернути протягом п`яти років, про що він написав розписку позивачу. В подальшому він буде сплачувати аліменти своєчасно.

В судовому заіданні представник позивача просив суд задовольнити позов.

Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, посилаючись на висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього, просив суд задовольнити позов.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі (а.с.12), який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.09.2010 року (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28.08.2019 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 від усіх видів доходів заробітку відповідача (а.с.20).

Свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.58), підтверджується, що у відповідача є малолітня донька.

Також, судом досліджено копії:

- постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.15);

- розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.04.2019 року у розмірі 82 110,75 грн. (а.с.17);

- довідки з Чорноморської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 (а.с.18);

- відповіді з КНП «Чорноморська міська лікарня» від 15.05.2019 року, згідно якої вказано, що ОСОБА_3 часто хворіє, має низку хронічних захворювань: бронхіальну астму, вазомоторний риніт, атопічний дерматит, дисфункцію жовчного міхура (а.с.19);

- свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.61);

- пенсійного посвідчення ОСОБА_5 (а.с.62);

- квитанцій про сплату ОСОБА_2 аліментів (а.с.63-71).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили суду, що неповнолітнього сина ОСОБА_3 відповідач не виховує, з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 19.10.2019 року, доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.112-113).

ІІІ. Оцінка Суду.

Задовольняючи частково вимоги позову в частині зміни способу аліментів та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2600,00 грн., щомісяця починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд керується наступним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати аміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Звертаючись до суду у 2009 році із позовом про стягнення аліментів, позивачка обрала спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу).

Позивачка, скориставшись своїм правом, встановленим ч.3 ст.181 СК України, у травні 2019 року звернулась до суду з даним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, оскільки просила визначити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Перехід щодо стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму є зміною способу стягнення аліментів.

Як зазначено вище, позивачка в позовній заяві просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що дитина постійно хворіє, має низку хронічних захворювань: бронхіальну астму, вазомоторний риніт, атопічний дерматит, дисфункцію жовчного міхура, які потребують постійного вживання лікарських препаратів, стаціонарного, санаторно-курортного лікування, фізіотерапевтичних процедур, тощо.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути аліменти саме у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача просив суд зменшити розмір аліментів до 2600,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано доказів того, що дитина часто хворіє, має низку хронічних захворювань: бронхіальну астму, вазомоторний риніт, атопічний дерматит, дисфункцію жовчного міхура (а.с.19).

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р. передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння.

Разом з тим, на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає, що розмір аліментів, який був визначений позивачкою є занадто завищеним, а тому аліменти підлягають стягненню у меншому розмірі.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за доцільне призначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 2600,00 гривень щомісячно.

Задовольняючи вимогу про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд керується наступним.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною (пункти 2-3 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач систематично ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти; що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення якнайкращих інтересів дітей, Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається, при судовому розгляді відповідач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку Суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Дії відповідача по ухиленню від виховання дитини є систематичними.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав.

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в її сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка про подачі позову сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний ордер серії ОД №375053 щодо представництва ОСОБА_1 адвокатом Дубінчук Ж.М. (а.с.29), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.93), витяг з договору №527 від 24.04.2019 року (а.с.84) та квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 7000,00 грн. (а.с.85).

Отже, вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката підлягає задоволенню в повному обсязі.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

2. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (громадянина України, місце реєстрації: с. Новоселівка Котовського району Одеської області, РОНКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (громадянина України, місце реєстрації: с.Новоселівка Котовського району Одеської області, РОНКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2600,00 грн., щомісяця починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_2, РОНКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 7786,40 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_2, РОНКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

10. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

11. Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко