Справа № 214/4677/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, при заочному розгляді, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач та його представники позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом 23.07.2018 року, яку було уточнено та в якій просять суд: визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком; встановити наступний порядок подальшого спілкування з дітьми матері ОСОБА_2 - кожну субботу місяця з 10.00 години до 12.00 години за місцем проживання дитини, у пристуності батька.

Вимоги позову обґрунтовують тим, що позивач з ОСОБА_2 перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому 25.08.2017 року Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділі РАЦС Криворізького ГТУЮ у Дніпропетровській області. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2018 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбно-сімейних стосунків донька проживає з позивачем у квартирі його батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ніде не працює, місце проживання її невідомо, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, припинила виховувати дитину та цікавитись її життям. У березні 2018 року забрала дитину з дому в невідомому напрямку та дзвонила позивачу погрожуючи покінчити із своїм життям та життям дитини. Матеріальне забезпечення доньки позивач здійснює сам, участі в цьому ОСОБА_2 не приймає. У нього в житлі створені всі умови для комфортного проживання та подальшого розвиту . У період його перебування на роботі за його донькою доглядають його батьки, які є пенсіонерами. Таким чином проживання дитини з ним буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим, він не заперечує щодо спілкування ОСОБА_2 з донькою, якщо вона буде цього бажати. З огляду на зазначене він впевнений, що проживання дитини з її матір`ю може негативно на ній позначитись, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 13.09.2018 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 35-36, суддя Хомініч С.В.).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №140 від 22.01.2019 року та протоколу матеріали справи передано судді Гриню Н.Г., які ухвалою від 24.01.2019 року прийнято ним до свого провадження (а.с.76).

Ухвалою суду від 26.04.2019 року за клопотання представника позивача було витребувано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 (а.с 89)

Ухвалою суду від 05.08.2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі з призначенням до розгляду.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались.

Представник позивача ОСОБА_6 М. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у позовні обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання викликалася, про час та місце розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи Шульц С.Й., надала письмову заяву про розгляд справи з її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та просила їх задовольнити.

Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання строків розгляду справи суд керуючись ст.. 280 ЦПК України, вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди представника позивача, на підставі наявних доказів і постановити заочне рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.08.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) укладено шлюб, зареєстрований 25.08.2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №422 (а.с. 9).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2018 року у справі №214/2695/18, шлюб між ними розірвано.

У період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12.04.2018 року, видане повторно).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що протягом останнього часу відповідач ОСОБА_2 своїми неадекватними діями, поведінкою негативно впливає на доньку, її фізичний, психічний розвиток, не виконує належним чином батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя. З метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей він просить визначити її місце проживання з ним як батьком.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.157 СК України, ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що на даний час ОСОБА_1 проживає з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьками за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві часткової власності матері позивача ОСОБА_8 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2013 року).

У розумінні положень ст.160 СК України в контексті суті поняття «місце проживання» відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками, оскільки в такому віці дитина хоча і вправі висловлювати свою думку з цього приводу, однак її думка не має вирішального значення.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може знешкодити розвиткові дитини.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працює обробником поверхневих дефектів металу на приватному підприємстві «Стіл Сервіс», має стабільний дохід та отримує заробітну плату (а.с.63). Хоча у власності житла ОСОБА_1 не має, однак проживає з батьками в їх квартирі, яка повністю є облаштованим як для проживання його, так і доньки з усіма створеними для неї умовами.

Як вказував позивач, ОСОБА_2 ніде не працює, джерел доходів не має, будь-яке нерухоме майно у її приватній власності відсутнє, спростування вказаному не надано.

Посилання ОСОБА_1 на ведення аморального способу життя ОСОБА_2 , оскільки вони не підтверджені належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами, в той час як в силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зауважує, що в силу ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, згідно постанови від 14.05.2018 року ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 .

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 : ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , батько зареєстрований за вказаною адресою, дитина не має реєстрації у зв`язку із чим між батьками існує спір з цього приводу. В свою чергу, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але цей будинок продано. У шлюбі з ОСОБА_10 придбано будинок у АДРЕСА_3 , де сім`я проживає з донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважають за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком ОСОБА_1 .

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з батьком ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно пред`явленої ОСОБА_1 вимоги щодо визначення способу участі матері у вихованні доньки та спілкуванні з нею, суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15, ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення; юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути, реальним, дійсним та існувати безпосередньо на момент її звернення до суду.

При цьому, матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає в першочерговому з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Процесуально-правовий аспект захисту прав полягає у здійсненні їх захисту способом, визначеним законом. У зв`язку з цим важливим є з`ясування питання щодо того, про який саме захист прав та від яких конкретно порушень йдеться.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Судовим розглядом справи встановлено, що донька сторін проживає з позивачем, суд визначив місце проживання її саме з батьком, перешкод в спілкуванні з матір`ю ОСОБА_2 він не чинить. При цьому, саме по собі заявлення вимог про встановлення порядку спілкування ОСОБА_2 з дитиною є свідченням пред`явлення вимог на захист її прав, а не прав самого ОСОБА_1 , які в даному випадку не порушуються, адже із змісту ст.159 СК України слідує, що право на пред`явлення позову про усунення цих перешкод має той з батьків, хто проживає окремо, тобто виключно ОСОБА_2 .

За даних обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 в цій частині, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь ОСОБА_1 , який не заявляв вимог про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору. Відтак суд вважає за можливе здійснити зарахування судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею- задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Повне судове рішення складене 18.12.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.