Справа № 348/943/17
Провадження № 22-ц/4808/884/19
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Широких Ю.В.

представника ОСОБА_2 адвоката Романишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та свідоцтва на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 19 квітня 2019 року, ухвалене суддею Міськевич О.Я. в м. Надвірна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та свідоцтва на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона проживає в с. Пасічна, Надвірнянського району та з 1998 року є фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,1167 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером земельної ділянки: НОМЕР_1 , тобто практично 20 років безперервного користування. Однак, незважаючи на цей факт, дану земельну ділянку приватизував ОСОБА_2 на підставі рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району від 05.03.2013 року за № 10-21/2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на дану земельну ділянку, та виготовив правовстановлюючі документи, а саме: Свідоцтво на право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_2 , та отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права про реєстрацію права власності Серія НОМЕР_6, чим позбавив її можливості користуватися вказаною земельною ділянкою.

Позивач вказувала, що неодноразово подавала до Пасічнянської сільської ради заяву із вимогою про припинення приватизації земельної ділянки, якою вона користувалась вже протягом 15 (п`ятнадцяти) років, громадянином ОСОБА_2 , однак жодної належної реакції на її заяви зі сторони сільської ради не поступило. Заявою до Пасічнянської сільської ради від 10.10.2014 року вона звернулась із проханням, про надання дозволу на приватизацію своєї земельної ділянки, якою постійно користується площею 0,12 га, в тому числі біля будинку та в урочищі "Фальче". Заявою до Пасічнянської сільської ради від 15.05.2015 року вона звернулась із проханням про підтвердження факту користування нею земельною ділянкою починаючи із 1998 року, та підтвердженням того, що іншої земельної ділянки у неї немає. На думку позивача, посадові особи Пасічнянської сільської ради свідомо створили умови, за яких вона фактично втратила право користуватися земельною ділянкою, яку використовували вона та її сім`я протягом 20 років. Крім того, сільська рада не повідомляла її про намір вилучити в неї з користування земельну ділянку, якою вона фактично користується та надати її ОСОБА_2 .

Враховуючи вказане просила: визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 , видане ОСОБА_2 18.10.2013 на підставі рішення Пасічнянської сільської ради від 05.03.2013 року №10-21/2013; визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської сільської ради від 05.03.2013 року №10-21/2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 пл . 0,1167 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту».

Рішенням Надвірнянського районного суду від 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмолено у задоволені позову.

На дане рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги усіх доказів, які спростовують те, що ОСОБА_5 була законним користувачем будь-якої земельної ділянки у с. Пасічна. В проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСОБА_5 вказано, що ця ділянка знаходиться в у АДРЕСА_2 , а Проект розроблено на підставі рішення Пнівської сільської ради від 10.12.2010. Тобто судом не встановлено яку саме земельну ділянку успадкував ОСОБА_2 . Крім того, суд не вказав за рахунок яких земель Пасічнянська сільська рада надала землю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , якщо згідно відповіді сільської ради від 10.07.2017 землі запасу на території сільської ради відсутні. Позивач вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що оспорюване рішення Пасічнянська сільська рада приймала без її участі та відома, не дивлячись на те, що посадовим особам та депутатам сільської ради було відомо хто є фактичним користувачем земельної ділянки. Посилаючись на ст. 140 Конституції України та ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» апелянт вказала, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено чи мала Пасічнянська сільська рада самостійно скасовувати своє рішення сесії №10-16/2012 від 29.03.2012 і на яких правових підставах це було зроблено. Просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

14.06.2019 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з апеляційною скаргою не погоджується та вважає її безпідставною. Відповідач вказав, що матеріали справи не містять жодних доказів про те, що апелянт набула права власності або права постійного користування на земельну ділянку, а також про те, що вона зверталася до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу в приватну власність земельної ділянки, що в свою чергу вказує на те, що земельна ділянка станом на дату оформлення права власності відповідачем належала до фонду земель запасу сільської ради. Відсутність в апелянта правовстановлючих документів на земельну ділянку позбавляє її права на захист, оскільки цивільне право на землю не виникло. Відповідач вказав, що ним оформленості необхідні документи, які засвідчують його право на земельну ділянку. В той же час позивач безпідставно та самовільно використовує у власних цілях дану земельну ділянку, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звертався в різні інстанції щодо захисту свого права на землю. Рішенням Надвірнянського суду у справі №348/971/16-ц зобов`язано ОСОБА_1 не чинити дії, які можуть порушити його право на користування спірною земельною ділянкою. Неправильне зазначення в проекті землеустрою населеного пункту є опискою землевпорядної організації, яка розробляла вказаний проект на замовлення бабусі відповідача ОСОБА_5 . Крім того, на дату виникнення спору щодо земельної ділянки, право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за відповідачем.

21.06.2019 сільським головою Пасічнянської сільської ради подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі, відповідачем не визнаються повністю. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 з часу оформлення ОСОБА_2 правоустановлючих документів чинила йому перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, незважаючи на неодноразові реагування зі сторони сільської ради. У встановленому законом порядку з клопотанням про надання земельної ділянки до органу місцевого самоврядування позивач не зверталася. Крім того, позивач написала розписку, що вона зобов`язується до 10.11.2015 після зібрання врожаю вивільнити спірну земельну ділянку. Згідно погосподарської книги за позивачкою не облікована жодна земельна ділянка.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали просять апеляційну скаргу та позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірного володіння чи користування спірною земельною ділянкою. Крім того, позивачем не надано належних доказів, що до березня 2012 року вона зверталась до Пасічнянської сільської ради з проханням оформити права на користування спірною земельною ділянкою. З врахуванням вказаних обставин, а також того факту, що після смерті користувача земельної ділянки ОСОБА_5 , відповідачем ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку, оформлено право власності на спірну земельну ділянку, дійшов до висновку про законність рішення Пасічнянської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та недоведеність позивачем порушення її права.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Судом встановлено, що рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 29.03.2012року №10-16/2012р. затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку в с. Пасічна ОСОБА_5 пл. 0, 1167га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільського господарського призначення в межах населеного пункту (а.с 73, 87-105). Однак право власності не зареєстровано в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Як вбачається з довідки Пасічнянської сільської ради від 17.08.2017року за № 2915, виданою Пасічнянською сільською радою бабуся відповідача ОСОБА_5 являлась користувачем земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0 , 1167 га для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Пасічнянської сільської ради №10-16/2012 від 29.03.2012 року. «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_5 (а.с 64).

Згідно довідки завідуючої Надвірнянської районної державної нотаріальної контори від 19.02.2013 року за №513/2012/02-14/121 в Надвірнянській районній державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена спадкова справа № 513 за 2012 року. На підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем спадкового майна після смерті ОСОБА_5 є її онук ОСОБА_2 , 1988 р.н.. ( а.с. 74).

Відповідач по справі ОСОБА_2 в порядку визначеним ст.118 ЗК України звернувся до Пасічнянської сільської ради про надання у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,1167 га для ведення особистого селянського господарства та яка була надана ОСОБА_5 згідно рішення сесії Пасічнянської сільської ради № 10-16/2012 від 29.03. 2012р.

Рішенням Пасічнянської сільської ради від 05.03.2013року за №10-21/2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку та відміну рішення сесії № 10-16/2012 від 29.03.2012р.» відмінено рішення сесії від 29.03.2012р. № 10-16 /2012 « Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 пл . 0,1167 га жительці с. Пнів ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 а/з № 35. Та цим же рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0 , 1167 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільського господарського призначення в межах населених пункту та зобов`язано ОСОБА_2 виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 8).

Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії НОМЕР_5 , відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1167 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_1 ), Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.( а.с. 65-66 ).

Як вбачається з повідомлення Пасічнянської сільської ради від 06.06.2017 р. за позивачем ОСОБА_1 , згідно погосподарської книги № 15 особовий рахунок 02-1436-1 земельні ділянки не обліковані, ОСОБА_1 є фактичним користувачем іншої крім спірної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_3 ( а.с. 139).

Крім того, згідно повідомлення сільського голови Пасічнянської сільської ради від 10.07.2017 року землі запасу на території Пасічнянської сільської ради відсутні, а тому сільська рада не може виділити земельну ділянку ОСОБА_1 та повідомлено, що ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0, 1167 у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка була надана у приватну власність ОСОБА_5 згідно рішення сесії Пасічнянської сільської ради № 10-16/2012 від 29.03. 2012р. ( а.с 141)

Рішенням Надвірнянського районного суду у справі №348/971/16-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- Пасічнянська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - згідно якого зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити дії, які можуть порушити право ОСОБА_2 на користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1167 га, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Кадастровий номер: НОМЕР_1 ), в тому числі не здійснювати дії, які пов`язані з вирощуванням на вказаній вище земельній ділянці сільськогосподарських культур та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн. спричиненої моральної шкоди. Даним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_1 безпідставно, самовільно використовує вказану земельну ділянку для своїх особистих потреб ( а.с 84-86).

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Стаття 4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів чи будь-яких правовстановлюючих документів, що їй належить спірна земельна ділянка на праві власності чи на праві користування ОСОБА_1 суду не подала.

За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про те, що права позивача оспорюваним рішенням Пасічнянської сільської ради від 05.03.2013 року №10-21/2013 не порушені, оскільки позивач не надала будь-яких доказів, які б підтверджували право власності або право користування позивачем на земельну ділянку, яка була передана у власність відповідача.

Доводи апелянта про те, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСОБА_5 вказано, що ця ділянка знаходиться в у АДРЕСА_2 , а Проект розроблено на підставі рішення Пнівської сільської ради від 10.12.2010, тобто судом не встановлено яку саме земельну ділянку успадкував ОСОБА_2 апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Оскільки ОСОБА_5 за життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку, тому вона не є об`єктом спадкування і не увійшли до спадкової маси. Відтак відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом на безоплатну приватизацію вказаної земельної ділянки, надавши необхідні документи органу місцевого самоврядування. Крім того, в Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 вказано земельну ділянку в АДРЕСА_1, пл . 0,1167 га (а.с. 103-130).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянтів висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Представник позивача подав клопотання про стягнення судових витрат з відповідача на правову допомогу при апеляційному розгляді справи у розмірі 1 700 грн. До заяви додано квитанції про сплату таких витрат відповідно у сумі 100 грн, 700 грн за вивчення апеляційної скарги, 900 грн за представництво позивача у перегляді справи в апеляційному порядку.

За правилами ст. 141 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 19 квітня 2019 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1700 грн (одна тисяча сімсот гривень) витрат понесених на надання правової допомоги адвокатом.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12 липня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський