КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/3149/19 Головуючий 1 інстанція -Саранюк Л.П.
Провадження № 22-ц/824/9902/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом з позовом, представникомпозивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову, в якій посилаючись на пряме ухилення відповідача від повернення грошових коштів, для забезпечення повного виконання відповідачем зобов`язань, просить накласти арешт на: житловий будинок загальною площею 256,5 кв.м, житлова площа 122,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,115 га кадастровий номер :01:025:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 2/3 квартири загальною площею 65,8 кв.м, житлова площа 39,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Заборонити фізичним та юридичним особам, у т.ч. органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, до виконання рішення суду вчиняти будь-які дії щодо вищевказаного нерухомого майна.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року заяву представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 в межах суми позовних вимог, а саме 432 137,06 гривень - до розгляду справи по суті.

Заборонено фізичним та юридичним особам, у тому числі органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, до розгляду справи по суті вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції постановити нову, якою накласти арешт на належну йому частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1150 га., кадастровий номер :01:0250012, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він має термінову неохідність у продажі квартири АДРЕСА_4 , яка належить йому на праві власності та у зв`язку із накладенням заборони він не може розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є реальні загрози не виконання чи утруднення невиконання рішення суду в майбутньому.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо стягнення боргу в розмірі 432 137,06 гривень.

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції дійшов вірного висновку про забезпечення заяви, так, як обраний спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам та є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду й вирішення цивільної справи з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є спів мірними з обраними заходами забезпечення позову.

Крім того, апелянт зазначає у своїй скарзі, що прагне відчужити частину нерухомого майна, що належить йому на праві приватної власності, у зв`язку з чим наявні більш ніж очевидні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо того, що є реальна загроза не виконання чи утруднення невиконання рішення суду першої інстанції в майбутньому.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова