Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 369/7274/15-ц

провадження № 61-10111св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Утушкін Олександр Олександрович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») і ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 171 886,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,9 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 липня 2027 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 26 липня 2012 року між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами кредиту і іпотеки від 26 липня 2012 року, укладеними між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 .

Отже, згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України новим кредитором за вказаними договорами кредиту та іпотеки стало ПАТ «Дельта Банк».

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03 червня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 234 932,43 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 169 657,43 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 239,73 грн, пені у розмірі 13 944,52 грн, три проценти річних у розмірі 1 090,75 грн, у рахунок погашення якої ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26 липня 2012 року, укладеним між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на це майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 січня 2016 року у складі судді Медвідь Н.О. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 234 932,43 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 169 657,43 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 239,73 грн, пені у розмірі 13 944,52 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 090,75 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 липня 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І. А. за реєстровим № 3181, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 26 липня 2012 року за № 5118944, реєстраційний номер 34354509, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру по АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 349,32грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд вважав, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 січня 2016 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 525,00 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Законом України «Про іпотеку» визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення містяться й у договорі іпотеки від 26 липня 2012 року, укладеному між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 . З урахуванням вказаного, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, що є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, що положення Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки не виключають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на це майно у судовому порядку. Крім того, оскільки основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, боржником не виконано, то ПАТ «Дельта Банк» має право на набуття права власності на предмет іпотеки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня у справі № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 липня 2012 року між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 171 886,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,9 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 липня 2027 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 26 липня 2012 року між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами кредиту і іпотеки від 26 липня 2012 року, укладеними між ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_3 .

Отже, згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України новим кредитором за вказаними договорами кредиту та іпотеки стало ПАТ «Дельта Банк».

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03 червня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 234 932,43 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 169 657,43 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 239,73 грн, пені у розмірі 13 944,52 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 090,75 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Частиною другою статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим у частині першій статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) та від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

При цьому, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян