ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2372/18 Номер провадження 22-ц/814/417/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі Служби у справах дітей

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року

у справі за позовом Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Служба у справах дітей ВК Лубенської міської ради Полтавської області звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач стверджує, що утриманням, навчанням та вихованням дитини займається виключно мати, у той час, як ОСОБА_2 понад 14 років ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо доньки: дитини не знає, участі у її вихованні, утриманні та навчанні не бере, життям та успіхами дівчинки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, за дозвіл на виїзд дитини за межі України вимагає від матері дитини кошти.

З урахуванням наведеного прохали позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Лубни Полтавської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1, батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни Полтавської області) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), про позбавлення батьківських прав.

Вказане рішення оскаржив Виконавчий комітет Лубенської міської ради в особі Служби у справах дітей, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що місцевим судом не було враховано, що з народження доньки та по теперішній час ОСОБА_3 її самостійно виховує та забезпечує матеріально. Відповідач з дитиною ніколи не проживав, не впізнає її на вулиці, не спілкується з нею, до шкоди та на батьківські збори ніколи не з'являвся.

Вказують, що районний суд безпідставно не врахував доводи представника позивача ОСОБА_5 стосовно того, що така позиція ОСОБА_2 є нехтування дитиною, порушенням її прав, яке супроводжується дитячою психологічною травмою, при цьому служба не знаходить обставин, які можна вважати об'єктивними та поважними, що унеможливлюють спілкування батька з донькою.

Зауважують, що відповідач тривалий час не сплачував аліментів на утримання доньки, борг по яким станом на 01.04.2018 становив 247225,48 грн., а погашати заборгованість розпочав лише після отримання судової повістки по даній справі.

Також, зазначають, що наразі існує невизначеність у правах неповнолітньої ОСОБА_4, вона позбавлена можливості були усиновленою, внаслідок чого мати повну родину, одержувати від держави відповідні пільги та допомоги і т.п.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення відповідача, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до актового запису №120 в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу реєстрації актів громадянського стану Лубенського МУЮ Полтавської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 12.07.2003 року (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 12.07.2003 року, а.с.13).

Згідно актового запису №85 в Книзі записів актів громадянського стану про народження відділу РАЦС м. Лубни Полтавської області, ОСОБА_4, батьками якої записані: ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_3 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 15.03.2004 року, а.с.6), народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2004 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на особисте утримання, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 23.07.2004 року і до повноліття дитини.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини в розмірі 50,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починати стягнення з 23.07.2004 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання (а.с.15).

У відповідності до актового запису №123 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу РАЦС по м. Лубни Лубенського МУЮ у Полтавській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 11.07.2005 року (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 21.11.2005 року, а.с.14).

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 від 02.07.2018 року №01-19/480, складеного начальником Служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Т.В. Баштій, Служба вважає доцільним позбавлення батьківських права ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.4-5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не забезпечить найкращих інтересів дитини, не є необхідним для захисту дитини, не покращить її становище, а лише призведе до розриву сімейних зв'язків батька з донькою. При цьому, позивачем не надано суду доказів того, що незастосування запропонованого заходу, позбавлення батьківських прав, може призвести до того, що дитина опиниться в непридатних або неблагополучних умовах проживання.

Такий висновок місцевого суду ґрунтується на законі, відповідає матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

У відповідності до пункту 16 вказаної постанови від 30.03.2007 року №3 особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За змістом пункту 18 даної Постанови вбачається, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення,суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно довідки від 19.04.2018 року №118, виданої Лубенською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №6 Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_4 дійсно навчається у 8-А класі, протягом навчання дитини в школі батько - ОСОБА_2 не цікавиться успіхами доньки в навчанні, не відвідував батьківські збори, участі у вихованні дитини не брав (а.с.19).

Відповідно Акту про участь батьків у справах дітей від 24.04.2018 року, складеного в.о. директора шкоди ОСОБА_8, дитина ОСОБА_4 відвідує заняття з музики та танців, неодноразово ставала переможцем конкурсів у номінації «Хореографія». Вихованням дитини займається мати. Батько в навчальних закладах не з'являвся, успіхами дитини не цікавився, участі у вихованні доньки не бере (а.с.18).

Також, як убачається з Акту участі батьків у вихованні дитини, складеного будинковим комітетом за адресою: АДРЕСА_2, мати ОСОБА_3 проживає з донькою ОСОБА_4 з моменту народження за вказаною адресою в квартирі НОМЕР_6. З моменту народження дитини і по даний час вихованням доньки займається мати, без участі чоловіка ОСОБА_2, який протягом усіх 14 років життя доньки ніколи не з'являвся, не відвідує її, життям дитини не цікавиться (а.с.20).

Окрім того, як зазначено вище, висновком від 02.07.2018 року №01-19/480 складеного начальником Служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Т.В. Баштій, визначено доцільним позбавлення батьківських права ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.4-5).

Даний висновок ґрунтується на тому, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо доньки: дитини його не знає, участі у її вихованні, утриманні та навчанні відповідач не бере, життям та успіхами дівчинки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, за дозвіл на виїзд дитини за межі України вимагає від матері дитини кошти.

При цьому, як убачається з Довідки-рахунку від 27.08.2018 року №19976, виданої Лубенським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, станом на 01.09.2018 року ОСОБА_2 повністю погасив борг по аліментах на утримання доньки ОСОБА_4, більше того, наявна переплата у значному розмірі (а.с.35-36), а, згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відносно ОСОБА_2 від 03.12.2018 року, станом на 01.12.2018 року в останнього наявна переплата по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 у сумі 1402,25 грн. (а.с.47).

Матеріалами справи, на підставі належних та допустимих доказів, установлено, та не заперечується сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_2 не спілкується з донькою ОСОБА_4

При цьому, з наведеного вище вбачається, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, а станом на 01.12.2018 року в нього наявна навіть переплата у сумі 1402,25 грн.

Також, в судовому засіданні в місцевому суді установлено, що спілкування ОСОБА_2 з донькою ускладнено через його неприязні стосунки з матір'ю дитини. Ця обставина знайшла також підтвердження в наданих відповідачем поясненнях у суді апеляційної інстанції. Третя особа ОСОБА_3 підтвердила суду своє небажання спілкування батька з дитиною. Допитана в судовому засіданні районного суду в якості свідка, в присутності психолога, неповнолітня ОСОБА_4, також вказала, що не спілкується з батьком, оскільки мати пояснила, що вони не потрібні батькові.

Відтак, вказані обставини фактично обмежили участь батька (всупереч його волі) у житті дитини лише у формі сплати аліментів.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Таким чином, зазначену в п.2 ч.1 ст.164 СК України підставу для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування батьківськими обов'язками.

З висновку Європейського суду з прав людини вбачається, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відтак, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом щодо батьків, які в повній мірі та внаслідок винних дій нехтують та ухиляються від своїх батьківських обов'язків.

При цьому, з аналізу наведених норм права та матеріалів справи вбачається, що відповідач проти позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_4, аліменти сплачує, заборгованість по них станом на момент розгляду справи відсутня. При цьому установлено, що ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, домовленості з ОСОБА_3 щодо спілкування з донькою вони не досягли за наявності неприязних стосунків, та небажання третьої особи по справі у спілкуванні відповідача з донькою.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно відсутності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, оскільки у діях відповідача відсутня винна поведінка, що призвела до ухилення його від виховання дитини, та не вбачається свідомого нехтування батьківськими обов'язками.

Суд вважає, що в даному випадку буде найкраще для дитини збереження її зв'язків із батьком, який не є явно неблагополучним, та не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з урахуванням факту сплати ним аліментів, небажання позбавлення його батьківських права, та при встановлених судом явно неприязних стосунках між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що і призвело до неможливості спілкування батька з дитиною, з метою свідомого уникнення відповідачем конфліктних ситуацій, які могли б негативно вплинути на психологічний стан доньки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач тривалий час не сплачував аліментів на утримання доньки, борг по яким станом на 01.04.2018 становив 247225,48 грн., а погашати заборгованість розпочав лише після отримання судової повістки по даній справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як убачається з Довідки-рахунку від 27.08.2018 року №19976, ОСОБА_2 аліменти сплачувались на протязі, зокрема 2012-2015 років, систематично, та основна сума заборгованості виникла лише за період 2016-2018 роки, яка і була погашена боржником у лютому 2018 року, тобто до подачі даного позову.

Твердження апеляційної скарги стосовно того, що така позиція ОСОБА_2 є нехтуванням дитиною, порушенням її прав, яке супроводжується дитячою психологічною травмою, при цьому служба не знаходить обставин, які можна вважати об'єктивними та поважними, що унеможливлюють спілкування батька з донькою, є неспроможними та спростовується наведеним вище.

Так, зокрема, установлено, що ОСОБА_2 не спілкується з дитиною через явні не приязні стосунки між ним та третьою особою по справі, яка пояснила дитині, що вони батькові не потрібні. При цьому, відповідач зазначав, що навмисне уникав конфліктних ситуацій, які можуть негативно відобразитись на психологічному здоров'ї дитини. А стверджувати, що відповідач в повній мірі ухиляється від своїх батьківських обов'язків не можна, оскільки він бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, шляхом сплати аліментів, неодноразово намагався поспілкуватися з нею, проте дитина, перебуваючи під впливом матері, уникає цього, в міру можливості цікавиться її життям та успіхами в навчанні.

Посилання апелянта на те, що відповідач необґрунтовано відмовляв у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон для участі у конкурсах, та вимагав кошти за такий дозвіл, колегія суддів до уваги не приймає та вважає необґрунтованим за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного. Разом із тим, в нотаріально посвідченій заяві від 28.01.2019 року про надання згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., зазначено, що батьки є спонсорами поїздки їх дитини, що дає обґрунтовані підстави вважати, що батько, разом із матір»ю дитини, фінансували вказану поїздку.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі служби у справах дітей, - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова