Ухвала

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 263/16468/16-ц

провадження № 61-17675ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 13 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Чара» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

Приватного підприємства «Чара» (далі - ПП «Чара») про стягнення грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПП «Чара» на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 3 577 615,64 грн, з яких: інфляційні втрат - 3 059 431,42 грн;

3 % річних - 518 184,22 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 13 березня 2017 року закрито.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Разом з тим, з матеріалів поданої касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року апеляційним судом по суті не переглядалося.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України предметом касаційного оскарження може бути рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Враховуючи зазначене, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, згідно з якою суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови було направлено на помилкову адресу, у зв`язку з чим її отримано через два місяці після її прийняття, на підтвердження чого надано лист Донецького апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

Наведені у заяві підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки згідно з наданим листом Донецького апеляційного суду копію оскаржуваної постанови було видано 15 квітня 2019 року представнику ОСОБА_3 для особистого вручення ОСОБА_1 , а також остання вказує у касаційній скарзі, що вона отримала постанову суду апеляційної інстанції через два місяці після її прийняття, проте з касаційною скаргою заявник звернулася 26 вересня 2019 року.

Крім того, звернення з апеляційною скаргою у цій самій справі не може бути поважною підставою для поновлення строку, оскільки не позбавляє скаржника права на звернення із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Оскільки відповідних доказів, що підтверджують причину пропуску строку на касаційне оскарження з моменту ознайомлення з оскаржуваною постановою суду (15 квітня 2019 року) до 26 вересня 2019 року (звернення з касаційною скаргою), заявник не надає, з урахуванням зазначеного, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Чара» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року відмовити.

Визнати наведені в клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне скарження підстави неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали будуть застосовані наслідки, передбачені частиною третьою статті 393 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська