Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 286/1643/18

провадження № 61-11107св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року у складі судді Невмержицького С. С. і постанову Житомирського апеляційного суду від 20 травня 2019 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 і просить стягнути на його користь майнову шкоду в розмірі 17 600,00 грн.

Позов мотивований тим, що 11 лютого 2018 року поблизу с. Раківщина Овруцького району Житомирської області на автодорозі Овруч-Малин-Кочерів відбулося зіткнення автомобіля марки ВАЗ-21061 державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 і гужової повозки під керуванням ОСОБА_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження. Крім того, під час зіткнення загинув кінь, який належав на праві власності ОСОБА_1 26 квітня 2018 року постановою Овруцького районного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) і на нього накладено адміністративне стягнення.

Відповідач добровільно відмовляється відшкодовувати майнову шкоду в розмірі 17 600,00 грн (вартість коня).

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент заподіяння позивачу тілесних ушкоджень та матеріальної шкоди внаслідок ДТП застрахована, тому вимоги позивача до відповідачів є безпідставними та задоволенню не підлягають. Страховик -Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» (далі - ПрАТ «СК «ТАС») відмовив позивачу у страховій виплаті у зв`язку з невиконанням ним своїх обов`язків як потерпілої особи.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Та обставина, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» листом від 09 січня 2019 року № 1224 відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з невиконанням його обов`язків як потерпілої особи, не є підставою для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на ОСОБА_2

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, в якій він просив оскаржувані рішення скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 травня 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, щодля позивача така справа має виняткове значення у зв`язку зі знищенням його майна та невідшкодування майнової шкоди.

Відповідач не надав позивачу копію страхового полісу, про його існування позивач не знав, у апеляційній скарзі позивач зауважив на тому, що про існування страхового полісу позивачу стало відомо лише у листопаді 2018 року на судовому засіданні, коли відповідач надав до суду його оригінал.

Суди першої і апеляційної інстанції посилаються на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, проте позивач звернувся з позовною заявою 01 червня 2018 року, коли зазначеної постанови не було. Позивач при зверненні керувався постановою Верховного Суду України від 21 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Позивач вважає, що йому належить право вільно обирати до кого з зобов`язаних осіб звертатися - до заподіювача шкоди або до страховика.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладений саме на особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Зазначені обставини не були враховані судами попередніх інстанцій.

Позиції інших учасників

У липні 2019 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якій просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що у судових засіданнях встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була застрахована на час ДТП. Тому на відповідача покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду лише у разі невиникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування або якщо розмір завданої шкоди перевищує розмір страхової суми. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивач не надав суду доказів того, що розмір завданої внаслідок ДТП шкоди перевищує розмір страхової суми.

Страховик повідомив про те, що страхова виплата не проведена на користь позивача з огляду на те, що останній не виконав своїх обов`язків як потерпіла особа.

Посилання позивача на те, що він не знав про існування полісу, не відповідають встановленим судами обставинам і дослідженим ними доказам.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують приналежність коня позивачу та загибель цього коня. Довідка виконавчого комітету Гладковицької сільської ради про утримання позивачем коня у господарстві станом на 01 січня 2018 року не є доказом права власності на коня.

Зі звіту про оцінку робочого коня, проведеної оцінщиком - Приватним підприємством «Земля поліського краю» 15 травня 2018 року, вбачається, що об`єктом оцінки був кінь робочий, що знаходився в АДРЕСА_1 , тобто в господарстві позивача.

У постанові судді Овруцького районного суду від 26 квітня 2018 року та постанові про закриття кримінального провадження від 14 березня 2018 року, які набрали законної сили, на які посилається сам позивач, зазначено, що в результаті ДТП отримано тілесні ушкодження позивачем, пасажиром транспортного засобу під керуванням відповідача та пасажиром повозки позивача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом

01 лютого 2018 року о 18 год. 20 хв. на автодорозі Овруч-Малин-Кочерів сталася ДТП, під час якої автомобіль ВАЗ-21061 державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача зіткнувся з гужовою повозкою під керуванням позивача.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, його гужова повозка зазнала механічних пошкоджень, а кінь - загинув.

Кримінальне провадження № 0000102 за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито 12 лютого 2018 року у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 26 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі звітом про оцінку від 15 травня 2018 року вартість коня становить 17 600,00 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-21061», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СК «ТАС» згідно з полісом від 05 травня 2017 року № АК/003009 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що передбачав страхову суму за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» листом від 09 січня 2019 року № 1224 відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 3 частини першої статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з невиконанням ним обов`язків як потерпілої особи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Доводи касаційної скарги про те, що позивач позбавлений можливості отримати страхове відшкодування, оскільки він довідався про страховий поліс лише у листопаді 2018 року, а також він сам має право обирати до кого звернутися з позовними вимогами - до заподіювача шкоди або до страховика, є необґрунтованими.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванняна страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з копією письмового повідомлення страховику про страховий випадок відповідач повідомив ПрАТ «Страхова група «ТАС» про ДТП 14 лютого 2018 року.

Відповідно до листа ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 09 січня 2019 року № 1224, позивач звернувся до страховика 26 листопада 2018 року з повідомленням про ДТП, що сталася 12 лютого 2018 року. 27 грудня 2018 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» направило позивачу лист з проханням надати довідку з підприємства, до якого було здано тушу загиблої тварини, і вартість туши. З огляду на те, що позивач не виконав обов`язки потерпілої особи, страховик прийняв рішення про відмову у страховій виплаті.

Відмова страховика щодо виплати страхового відшкодування мотивована нормою пункту 37.1.3. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до пункту 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, заявлені до її заподіювача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, не підлягають задоволенню, оскільки розмір заявленої до відшкодування шкоди не перевищив страхової суми.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 травня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов