ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідачки - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року -,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В обґрунтування позову Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» зазначило, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період 01.04.2014 року по 01.04.2018 року за послугу з централізованого опалення в сумі 38257,43 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» задовольнено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за період з 01.12.2014 року по 01.04.2018 року по оплаті за послуги з централізованого опалення у розмірі 37 452 (тридцять сім тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі 940 (дев`ятсот сорок) гривень 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір у розмірі 940 (дев`ятсот сорок) гривень 30 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Вказує, оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу у грудні 2017 року, та ухвалою суду від 27.12.2017 року було відмовлено у прийнятті заяви з мотивів пропуску строку позовної давності, тому суд першої інстанції невірно встановив строки застосування позовної давності, не врахував того, що заява про видачу судового наказу судом прийнята не була, а отже строк позовної давності не переривався.

Зазначає, що між нею на позивачем не виникало договірних відносин. Наслідком відсутності договірних відносин є необґрунтоване використання, збір та зберігання персональних даних, згоду на обробку якої нею надано не було. На думку відповідачки, поводження з її персональними даними з боку позивача є незаконним. Крім того, вона не погоджується з формуванням тарифів з централізованого опалення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа». (а.с. 8, 38-41).

Згідно розрахунку заборгованості, сума боргу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.04.2014 року по 01.04.2018 року за послугу з централізованого опалення становить 38257,43 грн. (а.с. 5).

Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. № 630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Вимоги п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті послуги з постачання теплової енергії підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості відповідача.

В зв`язку з вищевикладеними колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо не укладання договору між позивачем та ОСОБА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі на необґрунтоване використання, збір та зберігання персональних даних позивачем згоду на обробку якої відповідачкою надано не було, колегія судів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Нарахування заборгованості за централізоване опалення приміщення та звернення до суду, з метою стягнення заборгованості не є порушенням прав відповідачки, оскільки нарахування заборгованості відноситься до внутрішньої господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист персональних даних» цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Матеріали справи не містять доказів втручання позивача в особисте життя відповідачки.

Доводи апеляційної скарги щодо непогодження з тарифами на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість саме за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з застосуванням тарифів, які встановлені чинною Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 року ( зі зімінами).

Посилання ОСОБА_4 на рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року по справі 826/9665/16 про визнання протиправною та нечиною постанову КМУ № 315 від 27.04.2016 року є безпідставне, оскільки ця постанова вносила зміни до постанови КМУ № 758 від 01.10.2015 року, яка установлювала граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, релігійних організацій ( крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності).

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком по квартирі АДРЕСА_2 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за комунальні послуги. При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачкою не спростована.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі з 08.11.2005 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на відповідачку обов`язку з оплати отриманих послуг, споживачкою яких вона є.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 просила застосувати позовну давність.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності в частині вимог за період з грудня 2014 року по квітень 2018 року позивачем не пропущено, враховуючи те, що строк позовної давності перервався у грудні 2017 року у зв`язку із зверненням КПТМ «Криворіжтепломережа» до суду з заявою про видачу судового наказу.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції невірно встановив строки застосування позовної давності, не врахував того, що заява про видачу судового наказу судом прийнята не була, а отже строк позовної давності не переривався, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК).

З матеріалів справи убачається, що позивач у грудні 2017 року звертався до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів заборгованості за послуги централізованого опалення, у видачі якого ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2017 року відмовлено (а.с.4).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Отже, строк позовної давності переривався подією - зверненням КПТМ "Криворіжтепломережа" із заявою про видачу судового наказу.

Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Оскільки обов`язок оплати наданих позивачем послуг існує у формі здійснення щомісячних платежів, за правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності (в даному випадку грудень 2017 року) починається заново та згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України такий починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідачки ОСОБА_1 , зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: