Номер провадження: 22-ц/813/3824/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальової Л.І. про визнання заяв про відмову від спадщини недійсними, про поділ спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальової Л.І. та після неодноразового уточнення своїх позовних вимог просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 6/12 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати недійсними відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від спадщини від 22.02.2013 року, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати поважним пропущений строк звернення до суду відновивши його.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстр. № НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстр. № НОМЕР_2 ), Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальової Л.І. (м. Одеса, вул. Героїв Крут, 39/2) про визнання заяв про відмову від спадщини недійсними, про поділ спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року щодо арешту квартири АДРЕСА_1 , знявши з квартири арешт.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, у відповідності до прохальної частини позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07.12.2018 року залишити без змін (Том ІІ: а.с. 95-99).

До суду апеляційної інстанції з`явився відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 . Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отримав квартиру АДРЕСА_1 площею 30,02 кв. м. в ЖБК «Іллічівський-11» на підставі рішення виконкому Іллічівської райради м. Одеси № 641 від 05.07.1968 р. На вселення до вказаної квартири ОСОБА_4 отримав ордер № 734, виданий виконкомом Іллічівської райради.

Ордер було видано ОСОБА_4 складом сім`ї з 4-х чоловік: він, дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_7 . Згодом, на підставі рішення виконкому Іллічівської райради від 04.10.1986 р. № 890 з ордеру було виключено матір ОСОБА_7 та видано ордер складом сім`ї на 3 особи для вселення до вказаної квартири.

Таким чином, ОСОБА_4 отримав квартиру складом сім`ї на три людини - він, дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, по рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбаченого Примірним Статутом житлово-будівельного кооперативу.

За ст. 137 ЖК України житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку. За Примірним Статутом житлово-будівельного кооперативу, члени кооперативу мають певний обсяг прав.

За змістом п. п. 16, 19, 22 Типового Статуту ЖБК кооператив є власником побудованого житлового багатоквартирного будинку, квартира в якому надається члену такого кооперативу за рахунок внесення за відповідними правилами пайового внеску за таку квартиру.

Тобто, відносини між членом кооперативу та кооперативом як юридичною особою мають характер корпоративних та майнових (п. 30 Типового статуту ЖБК).

За п. 31 член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім`ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. Пай, який є спільною власністю подружжя, може бути переданий тільки при наявності згоди іншого з подружжя.

ОСОБА_4 за життя скористався наданим йому правом та передав ОСОБА_2 виплачений ним пай, написавши відповідну заяву. Проти передачі паю ЖБК «Іллічівський-11» не заперечував, з приводу чого ОСОБА_2 була видана довідка про виплату паю з одночасним прийняттям у члени кооперативу.

Такі обставини стали підставою для отримання ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру, що було підтверджено відповідними правовстановлюючими документами та державною реєстрацією прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що права на квартиру АДРЕСА_1 на час смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 не входили до складу спадщини, що відкрилася після смерті батька. Аналогічно, після смерті матері ОСОБА_3 спадщина на квартиру АДРЕСА_1 не відкривалася, адже прав власності на квартиру у встановленому законом порядку вона не набула.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та після неодноразових уточнень своїх вимог (Том І: а.с. 1-3, 52-56, 203-206, 224-228, 232-236, Том ІІ: а.с. 34-36) просив суд визнати за ним право власності на 6/12 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати недійсними відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від спадщини від 22.02.2013 року, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати поважним пропущений строк звернення до суду відновивши його.

Матеріалами справи встановлено, квартира АДРЕСА_1 була отримана за час життя батьком ОСОБА_4 в ЖБК «Іллічівський-11» на підставі рішення виконкому Іллічівської райради м. Одеси № 641 від 05.07.1968 р.

За ордером №734 до вказаної квартири вселилися: ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що вказана квартира увійшла до складу спадщини після смерті як матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді Ѕ її частини так і батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ѕ частини, а тому відповідно він, як син має право на частку у спадщині у вигляді 6/12 частин вказаної квартири.

Разом з тим, матеріалами справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі довідки ЖБК «Іллічівський-11» від 07.12.2015 року та проведеної на підставі довідки державної реєстрації прав (рішення про державну реєстрацію № 28544058 від 02.03.2016 р.).

Так, право власності на вказану квартиру було отримано ОСОБА_2 у порядку дії ст. 31 Типового Статуту ЖБК у результаті передачі ОСОБА_4 паю, сплаченого за вказану квартиру.

ОСОБА_4 скористався наданим йому правом та передав ОСОБА_2 виплачений ним пай, написавши відповідну заяву. ЖБК «Іллічівський-11» проти передачі паю не заперечував, з приводу чого ОСОБА_2 була видана довідка про виплату паю з одночасним прийняттям у члени кооперативу.

Такі обставини стали підставою для отримання ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру, що було підтверджено відповідними правовстановлюючими документами та державною реєстрацією прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що про факт передачі батьком йому паю, позивач ОСОБА_1 добре знав ще в 2014 році, оскільки батько ОСОБА_4 повідомив його та після оформлення прав на спірну квартиру, усі розрахунки комунальних послуг приходили саме на ім`я відповідача ОСОБА_2 (Том ІІ: а.с. 100, 101).

Отже позивач ОСОБА_1 не надав достовірних та належних доказів, які б спростували передачу паю ОСОБА_2 .

За таких обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що права на квартиру АДРЕСА_1 на час смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 не входили до складу спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_3 , а згодом і після смерті батька ОСОБА_4 .

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 з приводу визнання недійсними відмов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від спадщини від 22.02.2013 року, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті матері ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_4 .

Вказану квартиру, після смерті матері, відповідач ОСОБА_2 успадкував за законом, як єдиний спадкоємець, що прийняв спадщину, з урахуванням того, що інші спадкоємці за законом після смерті матері - а саме позивач ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 у встановленому законом порядку відмовилися від своїх часток у праві на спадкування .

Свою відмову вони підтвердили заявами від 12.02.2013 року, власноручно підписаними і засвідченими нотаріусом, про що свідчать матеріали спадкової справи (Том І: а.с. 84-154).

Доводи позивача про недійсність таких заяв як його, так і батька ОСОБА_4 є необґрунтованими та не доведеними, з огляду на наступне.

Так, згідно заяви, підписаної ОСОБА_4 від 12.02.2013 року він після смерті дружини ОСОБА_3 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психологічного тиску) з боку інших, за своєю справжньою волею відмовився від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_2 . Йому було роз`яснено, що заява про відмову від спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

У встановлений строк на відкликання своєї заяви ОСОБА_4 не скористався цим правом, за життя позовів до суду про визнання своєї відмови від спадщини недійсною не подавав.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_4 був німий та був інвалідом за слухом, а тому при надані ним заяви про відмову від спадщини нотаріусом були порушені вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року, а саме п.7 Глави 9, згідно якого, якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна , вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка володіє технікою спілкування з глухою, німою або глухонімою особою і може підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волевиявленню та дійсним намірам учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту документа.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не мав таких фізичних вад, що заважали йому читати та писати. ОСОБА_4 отримавши інвалідність, не був визнаний таким, що не вміє ані читати, ані писати, оскільки був соціалізованим, працював, здійснював юридично значимі дії (отримання квартири, укладання шлюбу, тощо). Більш того, він керував транспортним засобом та як вбачається з особистої карточки водія, що збереглася в оригіналі, ОСОБА_4 закінчив 12 класів школи глухонімих та закінчив автомобільну школу №1 ДОСАФ.

Вказана медична довідка №12368 також підтвердила його можливість керувати транспортним засобом. Тобто, отримана ОСОБА_4 освіта та досвід у повсякденному житті дозволяли йому вільно читати та писати.

Необґрунтованими є і твердження позивача ОСОБА_1 , що його заява про відмову від права на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 є недійсною.

Так, позивач посилається на той факт, що нібито він не міг підписати таку заяву про відмову від спадщини, адже на час складання такої заяви він перебував на стаціонарному лікуванні в ОПНД як недієздатний. Проте, заява позивача ОСОБА_1 про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті матері була ним підписана 12.02.2013 року, а на стаціонарному лікуванні він перебував з 19.06.2013 року по 18.11.2013 року. На час відкриття спадщини після смерті матері жодним документом не було встановлено позивачу статусу недієздатного або обмежено дієздатного, як то передбачено вимогами статті 36 та статті 39 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що його представник, який надавав правову допомогу в суді першої інстанції не виконав покладені на нього обов`язки, а суд належним чином не роз`яснив, що він ОСОБА_1 повинен був заявити клопотання про призначення судово - психіатричної експертизи, яка у відповідності до п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України є обов`язковою для визначення психічного стану особи, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки жодної медичної документації, з якої вбачалося, що у ОСОБА_1 дійсно мається хоча б якась хвороба психологічного або психіатричного характеру в матеріалах справи відсутня.

Крім того, такого клопотання ОСОБА_1 не заявив і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. При цьому, ані позивач, ані батько не скористалися своїм правом на відкликання своєї відмови від спадщини, що свідчить лише про дійсні наміри відмовитися від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, Державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальова Л.І. в судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти вимог позивача, посилаючись на те, що не має підстав вважати вищевказані заяви недійсними, оскільки нею як нотаріусом були перевірені усі вимоги Цивільного кодексу України, їй були надані усі необхідні документи, нею були з`ясовані дійсні наміри сторін при відмові від спадщини; особи, які були присутні в нотаріальній конторі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст ст. ст. 1273, 1274 ЦК України були роз`яснені. З ОСОБА_4 вона спілкувалася шляхом надання письмових запитів та роз`яснень. ОСОБА_4 був письменним, міг прочитати документ і підписати його. ОСОБА_1 був особисто присутній в нотаріальній контрі саме 12.02.2013 року, його зовнішність та відповіді на питання не викликали сумнівів в необхідному обсязі цивільної дієздатності.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви і зведені до переоцінки доказів, які районним судом досліджені на підставі вірно встановлених обставин, яким надано правильну оцінку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2019 року ОСОБА_1 було розстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги (Том ІІ: а.с. 86-87), тому з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету України (Отримувач коштів: УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923 , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) , Код банку отримувача (МФО) 899998 , Рахунок отримувача 0031, Код класифікації доходів бюджету 22030101 , Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Одеський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа) підлягає стягненню сума недоплаченого (відстроченого) судового збору, пов`язаного із поданням апеляційної скарги, у розмірі 8247,86 грн. (9247,86 грн. (усього до сплати) - 1000 грн. (раніше сплачених) = 8247,86 грн.)

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Михальової Л.І. про визнання заяв про відмову від спадщини недійсними, про поділ спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) суму недоплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 7479 гривень 86 копійок (сім тисяч чотириста сімсот дев`ять гривень, 86 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.08.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда