Ухвала

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 404/6411/18

провадження № 61-15226ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. розглянув касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від

05 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від

26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Увересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі - ДП МОУ «Укрвійськбуд») про стягнення заборгованості з нарахованої та невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 11 листопада 2013 року працював на посадах начальника відділу матеріально-технічного постачання і директора філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «1080 Управління начальника робіт». Наказом № 35/К від 18 жовтня 2017 його було звільнено з займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. При звільненні відповідач не здійснив виплату всіх сум, належних йому від підприємства, а саме заробітну плату за

15 місяців, що передують звільненню та компенсацію за невикористану відпустку у кількості 94 календарних дні за період роботи з 11 листопада 2013 року по

18 жовтня 2017 року, що в сумі становить 118 854 грн. Крім того, просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 18 жовтня 2017 року по 17 вересня 2018 року в розмірі 72 360 грн. Позивач вказував, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» володіло інформацією про реквізити його карткового зарплатного рахунку; жодних листів чи повідомлень про необхідність з`явитись до каси відповідача для проведення кінцевого розрахунку не надходило. Тому, позивач вважає, що виключно з вини відповідача не було проведено виплату всіх належних сум в день його звільнення. Після уточнення позовних вимог, позивач остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату в розмірі

66 604,84 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 28 грудня 2018 року становить 88 116,21 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 05 березня

2019 року позов задоволено. Стягнуто з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 66 604, 84 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95 531, 46 грн без вирахування податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ПостановоюКропивницького апеляційногосуду від26 червня 2019 рокурішення Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 05 березня 2019 рокузалишено беззмін.

У серпні 2019 року державнимпідприємством Міністерстваоборони України«Укрвійськбуд»подано касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 154 723,05 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Разом з цим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги статтей 390 та 392 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, оскільки ДП МОУ «Укрвійськбуд» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк