Дата документу 20.12.2019 Справа № 310/282/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/282/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Прінь І.П.
Провадження № 22-з/807/2/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Крилової О.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року у справі за позовом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року Бердянська місцева прокуратура Запорізької області в інтересах держави звернулась до суду із позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.10 рішення вісімдесятої сесії V скликання Бердянської міської ради № 17 від 31 березня 2010 року, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. Визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911806 від 21 травня 2010 року. Витребувано у ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судовий збір з кожного по 243.60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

31 липня 2017 року до апеляційного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнення суми судового збору просили стягнути з позивача Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_2 : судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1443.88 грн, що складається з судового збору у розмірі 803.88 грн, який було сплачено за подачу апеляційної скарги на рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року, компенсації за направлення представника до суду за 19 квітня 2017 року у розмірі 320 грн. та за 14 червня 2017 року у розмірі 320 грн; на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1888.70 грн., що складається з судового збору у розмірі 803.88 грн, який було сплачено за подачу апеляційної скарги на рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року, компенсації 444.82 грн за участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.04.2017 року у розмірі 212.74 грн, за участь у судовому засіданні 14.06.2017 року у розмірі 232.08 грн, компенсації 640 грн за направлення представника з м. Бердянськ ( місце проживання) до міста Запоріжжя ( місце знаходження апеляційного суду) за 19.04.2017 року у розмірі 320 грн та 14.06.2017 року у розмірі 320 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ( а.с. 245, 246 т. 3) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши обставини справи в межах доводів зазначених в заяві про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.10 рішення вісімдесятої сесії V скликання Бердянської міської ради № 17 від 31 березня 2010 року, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва. Визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911806 від 21 травня 2010 року. Витребувано у ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судовий збір з кожного по 243.60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 в редакції 2004 року, яка діяла на час ухвалення рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року та подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналогічна норма міститься в ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України в редакції 15.12.2017 року.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 316 ЦПК України 2004 року в резолютивній частині має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 382 ЦПК України в редакції 15.12.2017 року.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, заявники посилаються на те, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позову Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, тому в разі задоволення апеляційних скарг суд мав би вирішити питання про стягнення судового збору, який сплатили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду та інші судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи 12 липня 2017 року заступником прокурора Запорізької області була подана касаційна скарга на вказане рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року.

За результатами касаційного перегляду справи, постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу прокуратури Запорізької області задоволено частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2017 року залишено без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

Тобто, на теперішній час постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року скасовано. Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що оскільки на теперішній час рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року скасовано, тому й не має законних підстав для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат до рішення, яке скасовано. Крім того, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при новому розгляді даної справи залишено без задоволення.

Тому, з огляду на викладене, норми ч. 13 ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат до рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнення суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 270, 368, ч. 2 ст. 381 , 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнення суми судового збору з позивача залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: