Єдиний унікальний номер 243/4679/18 Номер провадження 22-ц/804/66/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.,

суддів Будулуци М.С., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/4679/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою відповідача - Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року у складі судді Мінаєва І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (далі ПрАТ "Концерн Стирол") про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Зазначав, що працював у ПрАТ "Концерн Стирол" монтажником технологічного обладнання. 29 вересня 2017 року був звільнений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі частини 2 статті 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що у день звільнення відповідач розрахунок з ним не провів, що заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року по день звільнення складала 26 579,12 грн. і до теперішнього часу не погашена, просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість (а.с. 1 - 2 т. 1).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. З ПрАТ "Концерн Стирол" на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2017 року по 29 вересня 2017 року в сумі 24 870,12 грн., а саме: за січень 2017 року - 2 389,88 грн., за лютий 2017 року - 3 689,92 грн., за березень 2017 року - 2 035,99 грн., за квітень 2017 року - 3 220,18 грн., за травень 2017 року - 2 648,33 грн., за червень 2017 року - 2 583,35 грн., за липень 2017 року - 2 729,58 грн., за серпень 2017 року - 2 843,31 грн., за вересень 2017 року - 2 729,58 грн., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач остаточний розрахунок з ним не провів, що підтверджується відомостями про заробітну плату ОСОБА_1 за спірний період в органах Пенсійного фонду України та несплатою відповідачем страхових внесків за ОСОБА_1 у цей період. Доводи відповідача про те, що позивач у спірний період фактично не працював, спростовуються наданими позивачем відомостями персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України щодо нарахування відповідачем ОСОБА_1 заробітної плати та випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 , згідно якої позивачу за період з 01 січня 2017 року була виплачена заробітна плата за грудень 2016 року та частково за січень 2017 року. Форс-мажорні обставини, які підтверджені Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року, не звільняють роботодавця від обов`язку виплатити працівнику нараховану заробітну плату (а.с. 151 - 154 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПрАТ "Концерн Стирол" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт невиконання позивачем у спірний період трудових обов`язків.

Однак суд не взяв до уваги, що з квітня 2014 року в Донецькій та Луганській областях почалися масові заворушення та заколоти, які супроводжувалися захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення та загальної дестабілізації ситуації.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на сході України.

Зважаючи на місцезнаходження відповідача (м. Горлівка Донецької області) та дію надзвичайних та непередбачуваних обставин (масові заворушення і заколоти, які супроводжувалися захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення та загальної дестабілізації ситуації, внаслідок чого було розпочато антитерористичну операцію) відповідачем було прийнято рішення про повну зупинку виробництва (наказ № 1341/1 від 15.04.2014 року).

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" припинена діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області.

З 27 листопада 2014 року Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територію Донецької області, яка не контролюється українською владою, про що є оголошення на офіційному веб - сайті підприємства.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" від 15 березня 2017 року № 62/2017 припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Відповідачем до суду першої інстанції надано витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15.05.2018 року щодо кримінального провадження, відкритого за фактом захоплення ПрАТ "Концерн Стирол" невстановленими озброєними особами, згідно якого ПрАТ "Концерн Стирол" фактично не могло вести господарську та виробничу діяльність вже з червня 2014 року, що спростовує доводи позивача щодо виконання ним трудових обов`язків у спірний період.

Отже, вказаними обставинами та доказами підтверджується неможливість виконання позивачем своїх трудових обов`язків, фактичне виконання яких в розумінні положень статті 94 КЗпП України є підставою для виплати позивачу заробітної плати.

Факти виплати відповідачем позивачу за попередній період грошових коштів, які мали компенсаторний характер внаслідок простою підприємства, не можуть свідчити про виконання позивачем своїх трудових обов`язків, які були б підставою для нарахування йому відповідно до статті 94 КЗпП України у спірний період заробітної плати, яка виплачується працівнику за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Стягуючи з відповідача неіснуючу заборгованість по заробітній платі, суд опирався лише на один документ - довідку Пенсійного фонду України від 20.04.2018 року за обліковою карткою № НОМЕР_1 (форма ОК-5). Однак суд не врахував, що ця довідка позивачу відповідачем не видавалася, підпису уповноважених осіб відповідача на цьому документі немає, печатка відповідача також відсутня. В період з січня 2017 року по теперішній час відповідач не надсилав до Пенсійного фонду в електронному варіанті дані про наявність у позивача у спірний період заробітної плати. Хто міг надіслати в електронному варіанті ці дані відповідачу не відомо. Він допускає, що цю інформацію могло надіслати з окупованої Горлівки, незаконно діюче на цій території сепаратистське угрупування, яке діє на території підприємства.

Отже, позивачем надано документ, який не має ніякого значення для визначення чи дійсно позивач працював у спірний період та чи відповідно до вимог законодавства України йому була нарахована заробітна плата з врахуванням податків та зборів.

На підтвердження обставин, які унеможливили з незалежних від відповідача причин виконання ним своїх обов`язків перед позивачем, передбачених частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83, статтею 116 КЗпП України, відповідачем суду надано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року. Однак суд дійшов хибного висновку про те, що дія встановлених у цьому висновку форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83, статтею 116 КЗпП України (а.с. 161 - 173 т. 1).

06 вересня 2018 року зазначена цивільна справа з апеляційною скаргою відповідача - ПрАТ "Концерн Стирол" надійшла до апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах", частини 6 статті 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області цивільну справу № 243/4679/18 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Концерн Стирол" про стягнення заборгованості по заробітній платі з апеляційною скаргою відповідача - ПрАТ "Концерн Стирол" на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року передано 10 жовтня 2018 року до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 200 - 204 т. 1).

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає у м. Горлівка Донецької області, в населеному пункті на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній. У зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження від 16 жовтня 2018 року був повідомлений відповідно до частини другої статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 18 жовтня 2018 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 209 т. 1).

23 жовтня 2018 року до апеляційного суду електронною поштою надійшли "письмові пояснення" позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПрАТ "Концерн Стирол", в яких позивач зазначив, що настання для відповідача обставин непереборної сили, які засвідчені висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2, звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань у господарських відносинах. У трудових відносинах такий висновок не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку по виплаті заробітної плати (прирівняних до неї виплат). Саме така позиція викладена у правових висновках Верховного Суду України у постановах від 23 березня 2016 року у справах № 6-364цс16, № 6-365цс16; від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс16; від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16.

Посилаючись на те, що позивач з дати захоплення підприємства не працював, відповідач приховує ту обставину, що ПрАТ "Концерн Стирол" у 2017 році (у лютому або у березні) був виданий наказ про встановлення простою з оплатою згідно чинного законодавства. Саме цим фактом і пояснюється щомісячне нарахування позивачу у 2017 році за час коли він фактично не працював заробітної плати, яка відображена в індивідуальних відомостях про застраховану особу персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Надані ним індивідуальні відомості персоніфікованого обліку про нараховану йому у спірний період заробітну плату відповідачем не спростовані, докази виплати цієї нарахованої заробітної плати не надані.

Апеляційну скаргу відповідача вважає необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с. 211 - 216 т. 1).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційне провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року (а.с. 144 - 150 т. 2).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційне провадження у справі поновлено (а.с . 187 - 189 т. 2).

У судове засідання апеляційного суду 19 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений відповідно до частини 2 статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 08 серпня 2019 року на офіційному веб-порталі судової владиінформації з посиланням на веб-адресу ухвали про призначення справи до розгляду на 19 серпня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 191 т. 1).

Позивач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 19 серпня 2019 року не повідомив і відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Представник відповідача ПрАТ "Концерн Стирол" у судове засідання 19 серпня 2019 року також не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи відповідач, місцезнаходженням якого є місто Горлівка Донецької області, був повідомлений відповідно до частини 2 статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 08 серпня 2019 року на офіційному веб-порталі судової владиінформації з посиланням на веб-адресу ухвали про призначення справи до розгляду на 19 серпня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 191 т. 1). Крім того, судову повістку-повідомлення про розгляд справи 19 серпня 2019 року відповідачу було направлено за адресою для поштових повідомлень: 18001, місто Черкаси, а/с 183, та на електронну пошту: , які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник відповідача Усенко В.Ж., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 02 січня 2019 року № 175/01-19 (а.с. 196 т. 2), 19 серпня 2019 року надіслав до апеляційного суду електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в межах строку розгляду справи, посилаючись на те, що у зв`язку із непередбаченими обставинами, виникненням невідкладної службової ситуації представник відповідача не може бути присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Апеляційний суд вважає, що повідомлені представником відповідача ОСОБА_3 неконкретні (формальні) причини неявки представника відповідача у судове засідання 19 серпня 2019 року, а саме: непередбачені обставини, виникнення невідкладної службової ситуації, не є поважними.

Відповідно до частин першої, другої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито Донецьким апеляційним судом ухвалою від 16 жовтня 2018 року, ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційне провадження було зупинено, шістдесятиденний строк розгляду апеляційної скарги спливає через десять днів після поновлення 08 серпня 2019 року апеляційного провадження у справі, тобто відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України 19 серпня 2019 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на іншу дату в межах строку розгляду справи.

Крім того, раніше у судових засіданнях 21 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року представники відповідача - Усенко В.Ж. та адвокат Луньов В.О. вже давали пояснення (а.с. 52 - 53, а.с. 141 - 142 т. 2), а саме доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Пояснювали, що ніякого наказу про простій підприємство у 2017 році не видавало, що рішення про повну зупинку виробництва було прийнято згідно наказу № 1341/1 від 15 квітня 2014 року. У зв`язку із захопленням підприємства та зупинкою виробництва позивач не міг виконувати свої трудові обов`язки у період з січня 2017 року по 29 вересня 2017 року, а тому підстави для нарахування йому у цей період заробітної плати відсутні. Надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України від 20 квітня 2018 року, які містять дані щодо нарахованої позивачу заробітної плати з січня 2017 року по 29 вересня 2017 року, не є належними доказами щодо розміру заборгованості по заробітній платі. В матеріалах справи є відкориговані відомості про нарахування застрахованій особі ОСОБА_1 заробітної плати за 2017 рік, згідно яких заборгованість по заробітній платі позивача відсутня.

Відповідно до частини третьої статті 254 ЦПК України провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає можливим розглянути 19 серпня 2019 року справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача у судових засіданнях 21 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ПрАТ "Концерн Стирол" підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції встановив, щоОСОБА_1 відповідно наказу № 2667к від 30.11.2010 року прийнятий на роботу у ПрАТ "Концерн Стирол" 02 грудня 2010 року за строковим трудовим договором монтажником технологічного обладнання четвертого розряду дільниці по монтажу трубопроводів, металоконструкцій і обладнання № 1 цеху ремонтів та реконструкцій на період реконструкції заводу; звільнений 29 вересня 2017 року у зв?язку із закінченням строку договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (наказ № 768к від 29.09.2017 року), що підтверджується копією його трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.12.2010 року (а.с. 6 т. 1).

Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем до 29 вересня 2017 року жодною із сторін не оспорюється.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наданих позивачем Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно яких страхувальником ОСОБА_1 в період з січня 2017 року по вересень 2017 року було ПрАТ "Концерн Стирол" (); сума заробітку, з якої підлягає сплаті єдиний внесок у січні 2017 року склала 4 098,88 грн., у лютому 2017 року - 3689,92 грн., у березні 2017 року - 2 035,99 грн., у квітні 2017 року - 3 220,18 грн., у травні 2017 року - 2648,33 грн., у червні 2017 року - 2 583,35 грн., у липні 2017 року - 2 729,58 грн., у серпні 2017 року - 2 843,31 грн., у вересні 2017 року - 2 729,58 грн. (а.с. 7 т. 1). Також судом враховано, що згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року позивачу була виплачена заробітна плата за січень 2017 року у розмірі 1 709,00 грн. (489,00 + 686,00 + 313,00 + 221,00).

Повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ПрАТ "Концерн Стирол" (), як станом на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на теперішній час, є місто Горлівка Донецької області, відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні (а.с. 8 - 10 т. 1, а.с. 201 - 205 т. 2).

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Термін "антитерористична операція" визначено в статті 1 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV "Про боротьбу з тероризмом", згідно якої антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (у редакції Закону України від 05.06.2014 р. № 1313-VII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції":

період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

До теперішнього часу Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Горлівка Донецької області належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Горлівка Донецької області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

ПрАТ "Концерн Стирол", основним видом діяльності якого є виробництво добрив і азотних сполук, внесено до державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки, про що видане відповідне свідоцтво територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області та зроблено запис у журналі обліку реєстру об`єктів підвищеної небезпеки за № 14.59 від 17 листопада 2003 року зі змінами від 16 жовтня 2013 року (а.с. 8 - 10, а.с. 100 зв т. 1).

Внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася в результаті проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, та пов`язаною з цим неможливістю забезпечити безпечні умови праці на підприємстві, управління та контроль за технологічними процесами, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я, як працівників підприємства, так і мешканців міста головою правління ПАТ "Концерн Стирол" 15 квітня 2014 року був виданий наказ № 1341/1 "Про зупинення виробництва в усіх структурних підрозділах концерну", згідно якого прийнято рішення здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства (а.с. 94 т. 1).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000891 від 28.04.2018 року Слов?янським ВП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування за повідомленням ПрАТ "Концерн Стирол" про те, що у червні 2014 року невстановлені озброєні особи на території ПрАТ "Концерн Стирол" вчинили дії, пов?язані з захопленням приміщень та майна підприємства (а.с. 95 т. 1).

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання для ПрАТ "Концерн Стирол" обставин непереборної сили - терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі території міста Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році, та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов`язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Зупинення господарської діяльності ПрАТ "Концерн Стирол" є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі міста Горлівка, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року і по цей час.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПрАТ "Концерн Стирол" внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПрАТ "Концерн Стирол" позбавлено можливості виконати обов?язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення (а.с. 100 - 112 т. 1).

Отже, зазначеними обставинами та доказами підтверджується, що з червня 2014 року відповідач виробничу діяльність у місті Горлівка Донецької області внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин не здійснює та втратив контроль над виробничими потужностями внаслідок їх захоплення незаконними збройними формуваннями.

Відповідач факт виконання позивачем трудових обов`язків в період з червня 2014 року по день звільнення (29 вересня 2017 року) не визнає та до апеляційної скарги додав клопотання, яке апеляційним судом було задоволено,про дослідження нового доказу - наказу ПрАТ "Концерн Стирол" № 38/5 від 21 травня 2018 року "Про проведення інвентаризації", яким було передбачено проведення інвентаризації фактично відпрацьованого працівниками часу за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, на підставі якого нараховувалася заробітна плата працівникам підприємства.

Згідно наказу ПрАТ "Концерн Стирол" від 21 травня 2018 року № 38/5 "Про проведення інвентаризації" з метою актуалізації фактичних витрат по розрахункам з працівниками була призначена робоча інвентаризаційна комісія для проведення інвентаризації, на яку було покладено обов`язок:

- в період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року провести повну інвентаризацію: 1. фактично відпрацьованого часу за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, на підставі якого нараховувалася заробітна плата; 2. нарахованих витрат по заробітній платі за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року; 3. звітів ЄСВ, зданих до ПФУ за період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року;

- підготувати результати інвентаризації у формі порівняльних таблиць у розрізі періодів нарахування, місця виникнення витрат та шифру виробничих затрат, вивести різницю між нарахованими в період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року та відображеними у фінансовій звітності витратами по заробітній платі та фактичними витратам, які визначені в результаті інвентаризації;

- результати інвентаризації надати до бухгалтерії до 10.09.2018 року (а.с. 177 т. 1).

За наслідками проведення інвентаризації відповідачем до апеляційного суду були надані:

- виписка № 01/11 від 28.11.2018 року з акту № 31/10/2018 інвентаризаційної комісії ПрАТ "Концерн Стирол" щодо результатів інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01.01.2017 року по 31.07.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , спеціальність: монтажник технологічного обладнання 4 розряду дільниці по монтажу трубопроводів, металоконструкцій і обладнання № 1 цеху ремонтів і реконструкцій на період реконструкції заводу ОЗК, за строковим трудовим договором (таб. № 99170), був відсутнім на робочому місці в період з 01.01.2017 року по 29.09.2017 року, трудові обов`язки у цей період не виконував (а.с. 114 т. 1);

- Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, згідно яких заробітна плата позивача ОСОБА_1 , страхувальником якого був ПрАТ "Концерн Стирол", за 2017 рік складає: січень 2017 року - 4 098,88 грн., лютий 2017 року - 0,00 грн., березень 2017 року - 0,00 грн., квітень 2017 року - 0,00 грн., травень 2017 року - 0,00 грн., червень 2017 року - 0,00 грн., липень 2017 року - 0,00 грн., серпень 2017 року - 0,00 грн., вересень 2017 року - "- 2 729,158" грн., усього за рік "1 369,30" грн. (а.с. 37 т. 2). Тобто,в період з лютого по вересень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася.

Отже, наданими відповідачем уточненими відомостями з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7 доводиться, що заробітна плата позивача за січень 2017 року складає 4 098,88 грн. (а.с. 37 т. 2).

Згідно з випискою по картковому рахунку № НОМЕР_3 за період з 01 січня 2017 року по 13 червня 2018 року, відкритому в АТ "Державний ощадний банк" на ім?я ОСОБА_1 , заробітна плата за січень 2017 року йому виплачена у сумі 1 709,00 грн., а саме на картковий рахунок було зараховано заробітну плату за січень 2017 року ПАТ "Концерн Стирол" за договором 27-13/210 від 10.02.2015 року: 21 лютого 2017 року у сумі 489,00 грн., 01 березня 2017 року у сумі 686,00 грн., 02 березня 2017 року у сумі 313,00 грн., 13 квітня 2017 року у сумі 221,00 грн. (а.с. 118 - 119, 121 - 124 т. 1).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу за січень 2017 року складає 2 389,88 грн. (4 098,88 - 1 709,00). Цей висновок суду першої інстанції, відповідачем не спростований. Відповідачем не надано суду ні доказів того, що в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України за січень 2017 року внесено неправильні відомості щодо нарахованої позивачу страхувальником ПрАТ "Концерн Стирол" заробітної плати, ні доказів про виплату позивачу заробітної плати за січень 2017 року у повному розмірі, а саме у розмірі 4 098,88 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Що стосується висновків суду про те, що у лютому 2017 року позивачу страхувальником ПрАТ "Концерн Стирол" була нарахована заробітна плата у сумі 3 689,92 грн., у березні 2017 року - 2 035,99 грн., у квітні 2017 року - 3 220,18 грн., у травні 2017 року - 2 648,33 грн., у червні 2017 року - 2 583,35 грн., у липні 2017 року - 2 729,58 грн., у серпні 2017 року - 2 843,31 грн., у вересні 2017 року - 2 729,58 грн., яка позивачу відповідачем не виплачена, то такі висновки суду не відповідають уточненим даним Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, згідно яких заробітна плата позивача ОСОБА_1 , страхувальником якого був ПрАТ "Концерн Стирол", за лютий 2017 року складає 0,00 грн., за березень 2017 року - 0,00 грн., за квітень 2017 року - 0,00 грн., за травень 2017 року - 0,00 грн., за червень 2017 року - 0,00 грн., за липень 2017 року - 0,00 грн., за серпень 2017 року - 0,00 грн., за вересень 2017 року - "- 2 729,158" грн.

Згідно пояснень представників відповідача у судових засіданнях апеляційного суду 21 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року, під час судових процесів про стягнення з ПрАТ "Концерн Стирол" неіснуючої заборгованості по заробітній платі з`ясувалося, що деякі невідомі особи, які залишилися працювати на території підприємства у м. Горлівці, скориставшись наявністю доступу до електронного документообігу захопленого підприємства, незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівникам концерну, які фактично не могли виконувати роботу на підприємстві у зв`язку із повною зупинкою виробництва та подальшим захопленням майна підприємства незаконними збройними угрупуваннями, про що свідчать надані позивачем Індивідуальні відомості за формою ОК-5, які не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку з цим адміністрацією ПрАТ "Концерн Стирол" було видано наказ № 38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато інвентаризацію фактично відпрацьованого часу працівниками за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року. Проведення інвентаризації в частині заявлених позовних вимог по даній справі було закінчено наприкінці серпня 2018 року. При проведенні інвентаризації встановлено, що позивач у спірний період трудові обов`язки не виконував і не міг їх виконувати на зупиненому та незаконно відібраному у відповідача виробництві. На підставі даних інвентаризації відповідно до "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, відповідачем були скасовані дані, внесені невідомими особами в Індивідуальні відомості, та виставлені виправлені дані.

Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 5 розділу I "Загальні положення" Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" зазначеного Положення до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:

персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;

відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (пункт 2).

Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 3).

Відповідно до пункту 4 розділу V "Надання та формування інформації з Реєстру застрахованих осіб" "Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування" інформація з Реєстру застрахованих осіб містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.

Отже, законодавством передбачено внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей реєстру застрахованих осіб.

Тобто, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції актуальними є відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року. Надані позивачем до суду першої інстанції Індивідуальні відомості про застраховану особу, які були сформовані станом на 20 квітня 2018 року, на теперішній час не є актуальними.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що зміни до Реєстру застрахованих осіб були внесені на підставі звітності страхувальника ПрАТ "Концерн Стирол" за наслідками проведеної ним у період з 01.08.2018 року по 31.10.2018 року інвентаризації робочого часу, надані позивачем Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, які сформовані станом на 20 квітня 2018 року, не містять достовірної інформації щодо нарахованої позивачу заробітної плати за 2017 рік, а тому не є належним доказом по справі та не можуть бути застосовані судом, як достовірний доказ нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі підлягають саме уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року після проведення відповідачем інвентаризації робочого часу.

Після поновлення 08 серпня 2019 року апеляційного провадження у справі до Донецького апеляційного суду 14 серпня 2019 року надійшло клопотання відповідача ПрАТ "Концерн Стирол" про витребування у Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-7) за трудовими відносинами із страхувальником ПрАТ "Концерн Стирол".

В обґрунтування клопотання відповідач зазначав, що інформація про заробітну плату, яка міститься у наданих позивачем ОСОБА_1 Індивідуальних відомостях про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), на даний час не відповідає дійсності, що відповідачем скасовані дані, які були внесені до системи персоніфікованого обліку невідомими особами, та виставлені виправлені дані, що вказують на відсутність заборгованості по заробітній платі позивачу та згодом відображалися в інформаційних довідках за формою ОК-7. Посилався, що відповідач позбавлений можливості надати оновлені Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , оскільки на електронне звернення від 06 серпня 2019 року про надання відомостей з системи персоніфікованого обліку ПФУ (форма ОК-7) відповідач отримав відмову з посиланням - "особа не перебуває у трудових відносинах із страхувальником" (а.с. 192 т. 2).

Апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення цього клопотання відсутні, оскільки відповідачем вже були надані до апеляційного суду уточнені відомості з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 03 жовтня 2018 року, тобто після проведення відповідачем інвентаризації робочого часу.

Будь-яких інших доказів про нараховану позивачу оплату праці в період з лютого 2017 року по 29 вересня 2017 року, крім відомостей з Реєстру застрахованих осіб, ні позивачем, ні відповідачем суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів і про те, що у спірний період з лютого 2017 року по 29 вересня 2017 року він виконував трудові обов`язки. Відповідач такий факт не визнає та посилається на те, що у цей період позивач не міг виконувати трудові обов`язки у зв`язку із повною ще у квітні 2014 року зупинкою виробництва та подальшим у червні 2014 року захопленням підприємства незаконними збройними угрупуваннями. Із змісту відзиву на апеляційну скаргу слідує, що позивач визнає той факт, що протягом 2017 року він фактично не працював.

Доводи позивача про те, що підприємством у лютому-березні 2017 року був встановлений простій, за який йому має бути нарахована оплата, є недоведеними.

Відповідно до частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем докази встановлення простою не надані. За клопотанням позивача апеляційним судом ухвалою від 29 жовтня 2018 року при призначенні справи до розгляду у відповідача була витребувана копія наказу за 2017 рік про встановлення простою (а.с. 221 - 225 т. 1). На виконання ухвали суду відповідач повідомив, що наказ про встановлення простою у 2017 році не видавався, оскільки все виробництво були зупинено ще у травні 2014 року на підставі наказу ПрАТ "Концерн Стирол" № 1341/1 від 15 квітня 2014 року (а.с. 30 - 31 т. 2).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній плати за період з лютого 2017 року по 29 вересня 2017 року відсутні.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу за період з січня 2017 року по 29 вересня 2017 року складає 24 870,12 грн. не відповідає обставинам справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 24 870,12 грн. підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості по заробітній платі у сумі 2 389,88 грн., яка є заборгованістю за січень 2017 року.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Підстави для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі апеляційним судом не встановлені.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано обставини, які унеможливили з незалежних від відповідача причин виконання ним своїх обов`язків перед позивачем, передбачених частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83, статтею 116 КЗпП України, що суд дійшов хибного висновку про те, що дія встановлених у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 3799/2/21-10.2 від 28 листопада 2017 року форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83, статтею 116 КЗпП України, є такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абзац третій частини третьої статті 14 у редакції Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII).

Згідно зі статтею 141 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2 унеможливлення виконання обов?язку, передбаченого частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83, статтею 116 КЗпП України, а саме, провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення, зокрема 29 вересня 2017 року, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території міста Горлівка Донецької області, яке знаходиться під контролем незаконних збройних формувань, які, починаючи з квітня 2014 року і на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо (а.с. 100 - 112 т. 1).

За статтею 622 ЦК України боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов`язання, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що настання обставин непереборної сили звільняє від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою у спірних правовідносинах є стаття 117 КЗпП України, проте не є підставою звільнення від виконання зобов`язання в натурі - виплати заробітної плати за фактично виконану роботу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки позивач на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору з позовних вимог про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду, а саме про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2017 року по вересень 2017 року у сумі 2 389,88 грн., рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. також підлягає зміні.

З позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі26 579,12 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн. Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 63,37 грн. (2 389,88 грн. х 704,80 грн. : 26 579,12 грн.)

В апеляційній скарзі відповідач оспорював суму 24 870,12 грн., з якої сплатив судовий збір у розмірі 1 057,20 грн. (а.с. 174, а.с. 185 т. 1), який відповідає розміру, встановленому п/п 6 пункту 1 частини другої, частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір".

Апеляційні вимоги відповідача задоволено на суму 22 480,24 грн. (24 870,12 - 2 389,88).

Отже, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги за рахунок держави відповідачу підлягає компенсації судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 955,61 грн. (22 480,24 х 1 057,20 : 24 870,12).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 63,37 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, відповідачу за рахунок держави підлягає компенсації судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 955,61 грн., за рахунок держави відповідачу підлягає відшкодуванню різниця у компенсації судових витрат у сумі 892,24 грн. (955,61 - 63,37).

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (, юридична адреса: 84610, Донецька область, місто Горлівка, вулиця Горлівської Дивизії, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 2 389 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять) гривень 88 коп., з яких заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року - 2 389,88 грн.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Концерн Стирол" при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 2 389,88 грн. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству "Концерн Стирол" за рахунок держави витрати по сплаті судового зборуу розмірі 892 (вісімсот дев`яносто дві) гривні 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: М.С. Будулуца

О.Д. Канурна