Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Дарменко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Ламєкіна С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив, в якому зазначив, що 05.11.2017 року внаслідок ДТП було пошкоджено його автомобіль «Toyota Corolla» та заподіяні матеріальні збитки. Винуватцем ДТП було визнано водія автомобіля «ВАЗ 212140» ОСОБА_4 , який керував зазначеним автомобілем, що належить на праві власності відповідачу - Державному агентству рибного господарства України. Також разом із водієм ОСОБА_4 в момент ДТП в автомобілі «ВАЗ 212140» знаходився ОСОБА_3 , який є працівником Державного агентства рибного господарства України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 212140» була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Позивач звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте будь-якої виплати не отримав. У зв`язку із простроченням страхової виплати позивач нараховує пеню. Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_4 , якому ОСОБА_3 , передав керування транспортним засобом «ВАЗ 212140», та останній перебуває у трудових відносинах з Державним агентством рибного господарства України, тому відповідач на підставі статті 1172 ЦК України має відшкодувати шкоду, завдану власнику пошкодженого з його вини автомобіля. Також позивач поніс витрати на евакуацію автомобіля в сумі 1500,00 гривень та витрати на оцінку в сумі 2000,00 гривень. Крім цього зазначає про спричинення йому моральної шкоди внаслідок моральних страждань, які він поніс через пошкодження власного автомобіля, зміну звичного устрою життя, хвилювання та нервовий стрес. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Державного агентства рибного господарства України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26708,40 грн та моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати в розмірі фактичних витрат на час винесення рішення суду. З ПрАТ «Київський страховий дім» просив стягнути страхове відшкодування шкоди в розмірі 100 000,00 гривень та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 16 767,12 грн за період з 17.09.2018 року по 06.03.2019 року та по час винесення рішення суду з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 , який діє на підставі договору про надання професійної (правової) допомоги у цивільному провадженні від 10.12.2018 року, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача Державного агентства рибного господарства України Ламєкін С.М., який діє на підставі довіреності від 15.01.2019 року, в судовому засіданні заперечував проти позову, надавши письмовий відзив, в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема відзначив, що дійсно 05.11 2017 року за участю двох автомобілів «Toyota Corolla» та «ВАЗ 212140» відбулась ДТП. Власником автомобіля «ВАЗ 212140» є Держрибагентство. ОСОБА_3 на час ДТП працював на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області та перебував у транспортному засобі у якості пасажира. Вказуючи на відсутність підстав для покладення відповідальності на роботодавця за спричинену шкоду, посилається на положення статті 1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, та на обставини того, що водій ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з відповідачем та не виконував трудових функцій, ДТП сталася у неділю - вихідний день для ОСОБА_3 . Також не погоджується із правомірністю стягнення моральної шкоди відповідно до статті 1187 ЦК України, так як ОСОБА_4 неправомірно заволодів транспортним засобом та зобов`язаний відшкодувати заподіяну ним шкоду на загальних підставах. Просив відмовити у задоволені позовних вимог до Державного агентства рибного господарства України.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» явку свого представника до суду не забезпечило, про причини неявки не повідомило, відзив не представило.

Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслало до суду письмові пояснення, в яких зазначило, що відповідно до положень п.1 ч.1 статті 1188 ЦК України відповідальність за завдані збитки покладається на вину особу ОСОБА_4 . Відповідно до наявного полісу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», яка на даний час не ліквідована.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив не представив.

Вислухавши учасників та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 листопада 2017 року в місті Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Автомобіль «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Під час ДТП ОСОБА_1 знаходився у своєму автомобілі в якості пасажира.

Автомобіль «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить відповідачу Державному агентству рибного господарства України, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно Наказу Державного агентства рибного господарства України від 07.06.2017 року №16-аг автомобіль «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 , як службовий автотранспорт був закріплений за головним державний інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» ОСОБА_3 та переданий йому для виконання трудових функцій 07.06.2017 року на підставі акту приймання-передачі.

В момент ДТП ОСОБА_3 перебував в службовому автомобілі «ВАЗ 212140» в якості пасажиру.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2018 року водія автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та статті 124 КУпАП. Але провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 статті 247 КУпАП за закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно вимог ч.4 та ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже в силу наведених положень ЦПК України вина водія автомобіля «ВАЗ 212140» ОСОБА_4 у вчиненій ним дружньо-транспортній пригоді встановлена в повному обсязі у справі про адміністративне правопорушення та доведена належними доказами. Постанова суду про встановлення його вини має преюдиціальне значення та цей факт не підлягає повторному доведенню. Вказані факти також не заперечувалися відповідачами та не були спростовані учасниками.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0404462 від 01.06.2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 , в період з 02.06.2017 року по 01.06.2018 року була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім».

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом- Закон) особами, відповідальність яких застрахована, визнаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Страховим випадком згідно ст.6 Закону - є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

У разі настання страхового випадку страховик відповідно до статті 22 Закону у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями Правил дорожнього руху (пунктом 2.2.), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Надаючи оцінку правомірності володіння забезпеченим транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_2 , суд виходить із того, що транспортний засіб був довірений власником у володіння та керування ОСОБА_3 , який в момент ДТП знаходився в автомобілі та в день ДТП добровільно передав управління ОСОБА_4 , який мав при собі відповідний документ на право керування та реєстраційний документ на цей транспортний засіб, а тому володів транспортним засобом на законних підставах та вважається законним володільцем автомобіля. При цьому вважати незаконним вибуття автомобіля у власника та неправомірність заволодіння ним ОСОБА_4 , у суду не має обґрунтованих підстав, що також підтверджується результатами перевірки заяви власника про вчинення злочину органами досудового розслідування та листом Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.09.2019 року, де встановлено добровільність передання автомобіля ОСОБА_3 своєму знайомому ОСОБА_4 .

Внаслідок зіткнення двох автомобілів був пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1 та останньому завдано матеріальних збитків.

Так, згідно із звітом №188 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного оцінювачем ТОВ Експертна компанія «Укравтоекспертиза» 29 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, складає 151 428,40 гривень, що дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу на дату пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 301 413,60 гривень. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на дату проведення оцінки, тобто залишків після ДТП 28 220,00 гривень.

Вартість сплачених позивачем послуг оцінювача за проведення дослідження становить 2000,00 гривень.

Згідно з квитанцією №72 від 05 листопада 2017 року позивач поніс витрати за послуги евакуатора.

Згідно з статтею 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За нормами статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз`яснень, які містіться в пункті 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки позивач не згоден визнавати автомобіль фізично знищеним та погоджується на відшкодування йому різниці між визначеною оцінювачем ринковою вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тому з урахуванням положень Закону та роз`яснень до нього, суд вважає законним визначити розмір заподіяних збитків позивачу, внаслідок ДТП та знищення його автомобіля «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, в сумі 123 208,40 гривень, як різницю між ринковою вартістю такого авто до ДТП та після (151 428,40 гривень 28 220,00 гривень). Також до суми спричинених матеріальних збитків відповідно до вимог статті 34.2. та 30 Закону слід віднести витрати, понесені позивачем на проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 2000 гривень, а також витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1500 гривень.

З урахуванням цього загальна сума матеріальних збитків, заподіяних позивачу, внаслідок ДТП та знищення автомобіля, становить 126 708,40 гривень (123 208,40 грн. + 2000 грн. + 1500 грн.).

Згідно умов страхування, викладених у полісі, страхова сума (ліміт відповідальності) страховика перед третіми особами за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 гривень на одного потерпілого.

З огляду на встановлені договором (полісом) ліміти відповідальності страховика, страхова сума, яка підлягає сплаті на користь позивача в якості страхового відшкодування, має становити 100 000,00 гривень, що є максимально допустимим розміром, але не покриває всього обсягу шкоди, заподіяної майну позивача.

Згідно з статтею 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

18 червня 2018 року позивач особисто звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, на яке він потребує внаслідок ДТП, та в цей же день передав її уповноваженому представнику страхової компанії.

Однак будь-яких відомостей про результати розгляду письмового звернення позивача або виплату страхового відшкодування відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» до суду представлено не було.

Згідно зі статтею 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Виходячи із наявності законних підстав для виплати страхового відшкодування на користь позивача, відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» в будь-якому випадку зобов`язаний був не пізніше 90 з дня отримання заяви про страхове відшкодування провести виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 гривень. Однак не дотримався передбачених законом строків та умов виплати, що є порушенням права позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення страхового відшкодування в судовому порядку, а також тягне за собою додаткову відповідальність встановлену Законом.

Так, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, згідно із статтею 36.5. Закону сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Граничний термін виплати страхового відшкодування сплив через 90 календарних днів після отримання звернення позивача, тобто 16 вересня 2018 року, після якого у страховика виникає обов`язок сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми страхового відшкодування. З 17 вересня 2018 року по теперішній час позивач має право на отримання відповідного розміру пені.

При визначені розміру пені суд виходить із наступних розрахунків:

За період з 17 вересня 2018 року по 25 квітня 2019 року включно розмір облікової ставки НБУ становив 18% річних, кількість днів у вказаному періоді складає 221 день, відповідно розмір пені становить: 100 000 грн х 221 день х 18% х 2 : 100 : 365 = 21797,26 гривень.

За період з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року включно розмір облікової ставки НБУ становив 17,5% річних, кількість днів у вказаному періоді складає 84 дні, відповідно розмір пені становить: 100 000 грн х 84 дні х 17,5% х 2 : 100 : 365 = 8054,79 гривень.

За період з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року включно розмір облікової ставки НБУ становив 17% річних, кількість днів у вказаному періоді складає 49 днів, відповідно розмір пені становить: 100 000 грн х 49 днів х 17% х 2 : 100 : 365 = 4564,38 гривень.

За період з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року включно розмір облікової ставки НБУ становив 16,5% річних, кількість днів у вказаному періоді складає 49 днів, відповідно розмір пені становить: 100 000 грн х 49 днів х 16,5% х 2 : 100 : 365 = 4430,14 гривень.

За період з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року включно розмір облікової ставки НБУ становив 15,5% річних, кількість днів у вказаному періоді складає 49 днів, відповідно розмір пені становить: 100 000 грн х 49 днів х 15,5% х 2 : 100 : 365 = 4161,64 гривень.

Всього загальна сума за весь період прострочення виплати страхового відшкодування за період з 17 вересня 2018 року по день винесення рішення судом 12 грудня 2019 року складає 43 008,21 гривень (21797,26 + 8054,79 + 4564,38 + 4430,14 + 4161,64).

Таким чином сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача, за весь період прострочення (з 17 вересня 2018 року по 12 грудня 2019 року) виплати страхового відшкодування в сумі 100 000,00 гривень складає 43 008,21 гривень.

Стосовно позовних вимог до відповідача - Державного агентства рибного господарства України суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки загальний розмір заподіяної позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тому при недостатності страхової виплати позивач має право на відшкодування заподіяних матеріальних та моральних збитків від винуватої особи.

За частиною другою статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постановах від 28 січня 2015 року справа № 6-229цс14 та від 21.09.2016 року по справі 6-933цс16, а також Великою палатою Верховного суду 28 листопада 2018 року у справі 727/8980/15, які в силу частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування.

Натомість, в ході судового розгляду встановлено, що достатніх обставин для застосування положень статті 1172 ЦК України не має, оскільки шкода позивачу була заподіяна з вини водія автомобіля «ВАЗ 212140» ОСОБА_4 , який не є працівником відповідача - Державного агентства рибного господарства України та ніколи не перебував у трудових відносинах із даною установою. В день ДТП водій ОСОБА_4 , так само як і ОСОБА_3 , який знаходився в авто в якості пасажира, не виконували будь-яких трудових (службових) функцій, повноважень, обов`язків або доручень. Крім цього пригода сталася 05 листопада 2017 року у неділю о 18:00 годині, що є неробочим для ОСОБА_3 днем та часом, що підтверджується відповідним табелем обліку робочого часу та графіком роботи.

З урахуванням цього відсутні достатні підстави для покладення відповідальності за заподіянні внаслідок ДТП матеріальні та моральні збитки на працедавця, тому в частині позовних вимог до Державного агентства рибного господарства України слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

При цьому слід роз`яснити позивачу право на звернення до суду із вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди, оскільки до спірних правовідносин застосовуються правила положень статті 1188 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На підставі цього позовні вимоги позивача до Державного агентства рибного господарства України про стягнення матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача - ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 гривень, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 17 вересня 2018 року по день винесення рішення судом 12 грудня 2019 року в сумі 43 008,21 гривень. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у справі, то відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір судового збору, сплаченого позивачем, становить 3 029,09 грн. Розмір сплачених позивачем витрат на професійну правничу допомогу склав 9500 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, договором та квитанціями.

Оскільки заявлені позивачем позовні вимоги були задоволені частково, в загальному розмірі 143 008,21 гривень, що у відсоткову відношенні від первісно заявленої суми позову становить 65,08% (143008,21 грн х 100 : 219 716,61 грн.), тому до стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» підлягають судові витрати у відповідній частині, що становить 1971,33 гривень (65,08% х 3029,09 грн : 100 %) в якості компенсації витрат судового збору та 6182,60 гривень (65,08% х 9500 грн : 100 %) витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 80-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (ідентифікаційний код за , юридична адреса: 04053, м.Київ, вул.Артема, буд.37-41) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 17 вересня 2018 року по 12 грудня 2019 року в сумі 43 008,21 гривень, судові витрати в розмірі 8153,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т. В. Пустовойт