КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2740/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Приходька К.П., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання повернути майно внаслідок порушення прав споживача, -

У С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання повернути майно внаслідок порушення прав споживача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року цивільну справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати дану ухвалу та повернути справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою. В доводах апеляційної скарги зазначив, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача знаходиться за адресою, яка територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Відповідач в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами альтернативної підсудності матеріали позовної заяви необхідно направити за місцем проживання позивача.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає указаним нормам чинного законодавства.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

У випадку, коли пред'явлення позову не пов'язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Відповідно до Преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п.3 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб'єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини, які склалися між сторонами у даній справі.

При поданні позовної заяви ОСОБА_4 вказав адресу за якою він проживає, а саме: АДРЕСА_1, що територіально віднесено до Голосіївського району міста Києва.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 знову, зазначивши своє місце проживання, вказав вищевказану адресу.

В апеляційній скарзі позивач вказував, що він зареєстрований в Шевченківському районі міста Києва, однак ні паспорта із зазначенням реєстрації місця проживання, ні іншого доказу на підтвердження вищевказаного останнім не надано, а надана довідка про реєстрацію місця проживання особи, з якої вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 не є належним доказом, оскільки дана довідка не завірена відповідно до чинного законодавства та з неї не вбачається, що саме дана особа є позивачем у даній справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_4, як позивач звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів та зазначив, що він є споживачем послуг, які йому надає відповідач у справі як виконавець, а тому позовна заява відповідно до положень частини п'ятої статті 28 ЦПК України підлягає розгляду в Голосіївському районному суді м. Київ, так як вказана позивачем адреса його проживання (перебування) територіально відноситься до Голосіївського району міста Києва.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог законодавства про захист прав споживачів та порушення норм процесуального права свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О.Журба

К.П.Приходько