П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року місто Київ

справа № 760/13106/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/977/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва у складі судді Шереметьєвої Л.А. від 11 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, поданої представником ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання права власності на будинок; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У провадженні Солом'янського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання права власності на будинок; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

29 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити здійснення будь-яких земельних і будівельних робіт на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення зустрічного позову про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку), може

призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду, оскільки на даний момент на спірній земельній ділянці встановлено паркан і почалися земельні роботи.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, поданої представником ОСОБА_2, про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд не врахував, що предметом спору є земельна ділянка, яка незаконно перебуває у власності третіх осіб і на даний час проводиться її забудова, що у випадку задоволення його позову суттєво ускладнить виконання рішення суду та породить нові судові спори.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та вимоги заяви про забезпечення позову не є співмірними, крім того, на підтвердження проведення земельних робіт не подано жодного доказу.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Солом'янського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання права власності на будинок; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про накладення арешту на земельну ділянку та заборону проведення на ній будь-яких будівельних робіт задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1. В іншій частині заяви відмовлено.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, шляхом заборони здійснення будь-яких земельних і будівельних робіт на спірній земельній ділянці. Також правильно враховано, що на спірну земельну ділянку в якості забезпечення позову вже було накладено арешт і такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова