Справа № 497/129/19
Провадження № 2-о/497/21/19
УхвАла

04.02.19 року суддя Болградського районного суду Одеської області Раца В.А., ознайомившись з матеріалами справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Болградський районний сектор Головного управління міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з дня його народження до даного моменту, включаючи 24 серпня 1991 року. У своїй заяві заявник посилається на те, що він є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1 та все своє життя проживав тільки на території України. Його було притягнуто до кримінальної відповідальності і засуджено в 1995 році, а потім і в 1998 році і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 20 років. Отже з 1997 року по 2017 рік він відбував покарання в Перевальській виправній колонії. В 2012 році його було переведено у виправну колонію №7 у с.Стара Збур'ївка Голопристанського району Херсонської області, разом з його особистою справою, в якій знаходився його старий паспорт громадянина СРСР. Через де-якій час його знову перевели у виправну колонію у м.Перевальск, але його паспорт залишився у колонії №7 у с.Стара Збур'ївка, отже при звільненні з місць позбавлення волі йому так і пояснили відсутність його паспорту. Він звернувся до Болградського районного сектору Головного управління міграційної служби України в Одеській області з проханням витребувати з м.Лисичанськ дані про його проживання і отримання паспорту громадянина СРСР. На запит Болградського районного сектору надійшла відповідь з м.Северодонецьк, що він дійсно отримував паспорт зразка колишнього СРСР у 1983 році. Однак йому відмовлено у видачі паспорту громадянина України на підставі роз'яснення Департаменту з питань громадянства та рекомендавано звернутися до суду з заявою. На даний час він не може отримати паспорт громадянина України, так як в нього не має доказів підтвердження факту постійного проживання на території україни до 24 серпня 1991 року, тому він звернувся до суду з цією заявою.

Вивчивши заяву на предмет дотримання її вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, суддя дійшов до висновку, що вона не відповідає вимогам вищезазначених норм закону та підлягає залишенню без руху.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України заявник може подати до суду заяву про встановлення факту, якщо він не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У своїй заяві заявник стверджує, що народився 05 квітня 1965 року та є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, однак до заяви не долучено підтверджуючих документів про це.

З 1997 року по 2017 року заявник стверджує, що відбував покарання в Перевальській виправній колонії та при звільненні йому пояснили, що його паспорт залишився у колонії №7 у с.Стара Збур'ївка Голопристанського району Херсонської області, однак доказів звернення до колонії для отримання паспорту заявник суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Крім цього, заявником зазначається мета звернення з цією заявою, як неможливість отримання паспорту громадянина України, однак до матеріалів справи не долучено доказів звернення ОСОБА_1 до Болградського районного сектору Головного управління Міграційної служби України в Одеській області з питанням видання йому нового паспорта громадянина України замість втраченого, та офіційної відмови йому у цьому.

Згідно зі ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Болградський районний сектор Головного управління міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

В разі не усунення у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі, заява буде вважатись неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Раца