КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 378/399/19

провадження № 22-ц/824/15039/2019

20 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Барбелюка Андрія Олександровича на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року у складі судді Гуртовенка Р. В.,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою ( далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Булаховського зі сторони пр. Палладіна в напрямку вул. Підлісна в м. Києві, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не врахувала дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.32.2 "Пішохідний перехід" і дорожньої розмітки 1.14.2, які інформували про наявність цього переходу, не зменшила швидкість і не зупинилася, щоб надати дорогу пішоходам, які перебували на пішохідному переході, в результаті чого скоїла наїзд на них, внаслідок якого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні ДТП за ч. 1 ст. 286 КК України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 4 311 грн та моральну шкоду в сумі 8 000 грн, моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня 2017 року з вказаного вироку виключено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 311 грн майнової та 8 000 грн моральної шкоди. Зазначено, що такий позов може бути заявлений в порядку цивільного судочинства.

Позивач зазначив, що внаслідок ДТП він витратив гроші на лікування у розмірі 5 511 грн, що підтверджується копією договору найму, актами до нього та копією квитанції.

Заподіяна моральна шкода виразилась у в тому, що внаслідок ДТП він отримав сильний нервовий стрес та душевне потрясіння, відчув сильні головні та сердечні болі, після ДТП втратив душевний спокій, нормальний сон, апетит, став дратівливим, відчуває глибок у образу за те, що відповідач за заподіяні йому та його матері тілесні ушкодження не розкаялась та не вибачилась.

З урахуванням вини та істотності вимушених змін у його житті, зусиль, необхідних для відновлення попереднього становища, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн та витрати на лікування в розмірі 5 511 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Барбелюк А. О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що ПрАТ «Київський страховий дім», в якому була застрахована відповідальність ОСОБА_2 , станом на день винесення оскаржуваного судового рішення позбавлена ліцензії для здійснення страхової діяльності та перебуває у стані ліквідації, а тому не може виконати послуги зі страхування і не може бути належним відповідачем. Суд першої інстанції вказану обставину не дослідив.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 5 000 грн, суд першої інстанції не обґрунтував визначений ним розмір, не зазначив, які докази не були враховані, якою методикою при цьому суд керувався.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Закону України «Про страхування» та договору страхування відповідальність страховика для відшкодування моральної шкоди обмежена розміром 2 % від суми матеріальної шкоди - 86 грн, тому відмова у стягненні моральної шкоди прямо суперечить нормам матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначила, що не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтування сум заподіяної шкоди. Позивачем не обґрунтовано належними доказами суму спричиненого збитку та понесені витрати на його лікування. В матеріалах справи відсутні висновки, копії медичних карток та виписок медустанов, показання та рекомендації лікарів, що свідчать про необхідність стаціонарного лікування позивача, застосування інших медичних заходів. Надані позивачем копія доказу (а.с.14) взагалі не дає можливості встановити ким, кому та яка саме послуга була надана, а також чи проводилась вона на підставі показань лікаря чи з власної волі позивача. З вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року вбачається, що вказані витрати понесені не на його лікування, а на лікування його матері. Враховуючи, що ОСОБА_1 взагалі не лікувався, в цій частині позов і апеляційна скарга надумані та необґрунтовані, відсутня правова підстава для задоволення позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім", яке є зобов`язаним суб`єктом перед позивачем, якому він має виплатити страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоду. З огляду на те, що позивачем понесено витрати на лікування в сумі 4 311 грн, вказана сума підлягає стягненню саме зі страховика. Крім цього, страховик є також відповідальною особою за заподіяну відповідачем моральну шкоду в сумі 5000 грн. Не притягнення до участі в справі ПрАТ "Київський страховий дім" унеможливлює задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року ОСОБА_2 2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Згідно вироку, в результаті ДТП, яка сталася 26 лютого 2016 року з вини ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем Ford Transit Connect, реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лобної ділянки справи, синці лівого стегна, обох колінних суглобів. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_1 суду показав, що сума матеріальних претензій складається з двох частин, це 3 600 грн за оренду медичного обладнання для догляду за його матір`ю та 711 грн за МРТ (а.с.38-41).

На підтвердження заявлених позовних вимог в даній справі в частині заподіяної майнової шкоди позивачем надано договір найму(оренди) від 19.03.2016 з актом приймання - здачі робіт (надання послуг) про загальну вартість оренди коляски та ліжка з електроприводом ОСД - 3 600 грн та світлокопії квитанції про сплату за МРТ в сумі 711 грн (а.с.11-14).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа - зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (частина третя статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином страховик відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6152040, укладеним 09 жовтня 2015 року і дійсним до 09 жовтня 2016 року, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 100 000 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 50 000,00 грн, франшиза 1 000 грн (а.с. 99).

Позивачем не надано доказів звернення до ПрАТ "Київський страховий дім" з заявою про виплату страхового відшкодування.

Крім цього, надані суду докази в сукупності з поясненнями позивача в кримінальній справі не дають підстав для висновку про понесення позивачем витрат в сумі 5 511 грн на своє лікування.

Згідно з вимогами статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За відсутності доказів понесення позивачем витрат за шкоду, заподіяну його здоров`ю, правові підстави для покладення на страховика відповідальності за заподіяну моральну шкоду відсутні.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що зобов`язальною особою з відшкодування моральної шкоди є страховик.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ( ч.2 ст.1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (стаття 23 ЦК України).

Позивач, обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди та його розмір - 20 000 грн, посилався на душевні та фізичні страждання, яких він зазнав через протиправну поведінку відповідача.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню в сумі 8 000 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує фізичний біль та страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з заподіянням йому легких тілесних ушкоджень, душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та його матері, характер правопорушення, а також враховує вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги (31,36%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 240,97 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 361,45грн, а всього - 602,42 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбелюка Андрія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 28 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) заподіяну моральну шкоду в розмірі 8 000 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 602,42 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк