Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 381/748/16-ц

провадження № 61-35616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Ковалевської Л. М. та постанову Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 рокуу складі колегії суддів: Мережко М. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 10 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), яке змінило назву на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 009-2914/840-0274, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США під 11,95 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2037 року. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 28 січня 2016 року в неї утворилася заборгованість перед банком у розмірі 25 317,14 доларів США, з яких: 1 148,29 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 23 055,53 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту, 883,22 доларів США - заборгованість за процентами, 230,10 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 009-2914/840-0274-Р, за яким поручитель зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки. Враховуючи викладене, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що перед укладенням кредитного договору банк не надав їй у письмовій формі об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, приховав фактичне значення подорожчання кредиту, не попередив, що валютні ризики під час виконання зобов`язань несе споживач. Умови кредитного договору є неконкретними та несправедливими відносно неї як споживача фінансових послуг та такими, що не відповідають вимогам статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», містять обтяжливі та непропорційні перешкоди для здійснення споживачем своїх прав.Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 10 жовтня 2007 року № 009-2914/840-0274.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов залишено без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості. Згідно з висновком судової економічної експертизи від 11 вересня 2017 року № 83-09/17 передбачений графіком розмір платежів відповідає умовам кредитного договору, однак відсутнє документальне підтвердження своєчасного зарахування банком коштів, сплачених позичальником на погашення тіла кредиту та процентів, а також щодо правильності визначеної заборгованості як в загальній сумі, так і за кожним видом платежів. На підставі заяви ОСОБА_1 суд залишив поданий нею зустрічний позов без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 009-2914/840-0274 в розмірі 2 261,61 доларів США, з яких: 1 148,29 доларів США - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 883,22 доларів США - за процентами, 230,10 доларів США - за підвищеними процентами. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судова економічна експертиза не містить категоричного висновку про відсутність в позичальника заборгованості за кредитним договором. Наданим банком розрахунком підтверджується, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 148,29 доларів США виникла у лютому 2015 року, а за процентами в сумі 230,10 доларів США і 883,22 доларів США - у січні та жовтні 2015 року відповідно. ОСОБА_1 не спростувала належним чином відсутність зазначеної заборгованості. Поряд з цим позовні вимоги в частині дострокового стягнення тіла кредиту в розмірі 23 055,53 доларів США не підлягають задоволенню, оскільки в розрахунку заборгованості відсутня вказана сума, тобто її існування банком не доведено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно стягнув з відповідачів лише прострочену заборгованість за тілом кредиту та процентами. З січня 2015 року ОСОБА_1 перестала сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку з чим ПАТ «Універсал Банк» направило їй вимогу про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки позичальник не виконала зазначену вимогу, то в банку виникло право для застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Наявний в матеріалах справи розрахунок, який апеляційний суд належним чином не дослідив, містить усі складові заборгованості, в тому числі суму дострокового стягнення тіла кредиту в розмірі 23 055,53 доларів США.

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які перевірили їх та спростували відповідними висновками. В порушення умов договору та вимог чинного законодавства банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки з 11,95 % до 13,63 %.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Фастівського міськрайонного суду Київської області.

06 липня 2018 року справа № 381/748/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За змістом касаційної скарги судові рішення судів попередніх інстанцій в частині залишення зустрічного позову без розгляду не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», яке змінило назву на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 009-2914/840-0274, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США під 11,95 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2037 року.

Занаданим банком розрахунком станом на 28 січня 2016 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 25 317,14 доларів США, з яких: 1 148,29 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 23 055,53 доларів США - сума дострокового стягнення тіла кредиту, 883,22 доларів США - заборгованість за процентами, 230,10 доларів США - заборгованість за підвищеними процентами.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 009-2914/840-0274-Р, за яким поручитель зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

Згідно з висновком судової економічної експертизи від 11 вересня 2017 року № 83-09/17, складеним експертом Бюро економіко-правових експертиз, розмір платежів, що був передбачений графіком платежів, відповідає умовам кредитного договору від 10 жовтня 2007 року № 009-2914/840-0274. Своєчасність зарахування банком коштів на погашення кредиту та сплати процентів, отриманих від ОСОБА_1 , документально не підтверджується. Визначена банком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором в загальній сумі та за кожним видом платежу документально та нормативно не підтверджується.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи частково первісний позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судова економічна експертиза не містить категоричного висновку про відсутність в позичальника заборгованості за кредитним договором, наданим банком розрахунком підтверджується наявність у позичальника простроченої заборгованості за тілом кредиту та за процентами, але в розрахунку заборгованості відсутня сума дострокового стягнення тіла кредиту в розмірі 23 055,53 доларів США, а її існування банком не доведено.

Однак такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблений з порушенням норм процесуального права.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак суд апеляційної інстанції не врахував наведених вище вимог процесуального законодавства, не дослідив належним чином наданий позивачем під час апеляційного перегляду справи більш детальний розрахунок, в якому міститься графа щодо залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23 055,53 доларів США.

Також судом не спростовані доводи відповідачів про те, що банк не мав права нараховувати заборгованість за підвищеними процентами, оскільки в порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства збільшив розмір процентної ставки з 11,95 % до 13,63 % в односторонньому порядку.

Встановлення вказаних обставин впливає на визначення розміру кредитної заборгованості.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Універсал Банк» посилалося на те, що узв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором 03 червня 2015 року їй було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з січня 2015 року позичальник припинила сплату щомісячних платежів.

Згідно з пунктом 5.2.5 кредитного договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів понад 2 (два) місяці та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення вказаного повідомлення (вимоги), термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Визначення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18).

Апеляційний суд не перевірив, чи змінило строк виконання основного зобов`язання пред`явлення ПАТ «Універсал Банк» 03 червня 2015 року вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості, оскільки в такому випадку банк позбавлений права нараховувати проценти за кредитним договором після закінчення строку кредитування, однак має право на стягнення сум, нарахованих в межах строку кредитування.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не перевірив правильність встановлення місцевим судом обставин справи, що мають значення для вирішення спору, достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову у визначеному в оскаржуваній постанові обсязі.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення первісного позову підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року в частині вирішення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов