ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/230/19 Справа № 204/8188/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпро ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про виселення, зняття з реєстрації, вселення та усунення перешкод у користуванні домоволодінням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про виселення, зняття з реєстрації, вселення та усунення перешкод у користуванні домоволодінням.

Позов мотивований тим, що будинок АДРЕСА_1 він тримав після смерті його бабусі, ОСОБА_3, у віці 11 років згідно заповіту. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2006 року, залишеними без зміни ухвалою Верховного суду України від 21 серпня 2007 року, встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті його бабусі, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнано за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1, після смерті його бабусі.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2016 року за позивачем посвідчено право на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0.0450 га, присвоєний кадастровий номер та здійснено державну реєстрацію земельної ділянки Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.

10 листопада 2016 року позивач звернувся з письмовою Претензією до ОСОБА_1, в якій повідомив про те, що за ним 07.05.2016 року зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, у зв'язку з чим просив її з залежними від неї особами добровільно звільнити незаконно займане нею домоволодіння за вказаною адресою, знятися з реєстрації та повідомити його про дату її виїзду і повернути йому ключі від вказаного домоволодіння. Термін відповіді або рішення на надіслану претензію встановлювався у 5 днів з дня його отримання, але пройшло більше місяця, а відповідачка ніяким чином не відреагувала на його Претензію. Раніше він вже не одноразово звертався до відповідачки з проханням звільнити належне йому домоволодіння, але не отримав жодної відповіді від неї, окрім її судових позовів, які ОСОБА_1 всі до одного програла. ОСОБА_1 ніколи не була законною власницею спірного будинку, немає жодного рішення суду, яке давало б їй право на володіння будинком або скасовувало б визнане за позивачем судом право власності на вищезазначене домоволодіння. Відповідачка без дозволу позивача мешкає разом зі своїм сином, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в його домоволодінні, за проживання ніяких коштів йому не сплачує, не пускає ні позивача, ні членів його родини на територію домоволодіння, перешкоджає в користуванні будинком. Іншого житла, яке б знаходилось у його власності, для проживання він не має. Завдяки відповідачці він тривалий час не має постійного житла, вимушений винаймати кімнату, переїжджати з одного місця на інше, що призводить до певних побутових труднощів і потребує значних матеріальних витрат з його боку. Крім цього, відсутність постійного місця проживання позбавляє його звичайного способу життя, призводить до душевних страждань і постійного хвилювання за цілісність збереження його майна. З вини ОСОБА_1 він не може оселитись і жити у власному будинку.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року задоволено позов та постановлено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та вселено його у вказане домоволодіння; виселено ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_6, 2005 року народження, із вказаного домоволодіння; зобов'язано відділ формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_6 з реєстрації у домоволодінні АДРЕСА_1.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачка та її дитина, які не є ані власниками, ані співвласниками спірного домоволодіння, договір найму житла ними з власником домоволодіння не укладався, вони не є членами сім'ї власника цього домоволодіння, самоправно зайняли спірне домоволодіння, яке їм не належить, а тому вважав необхідним усунути позивачеві перешкоди у користуванні належному йому майном та вселити його до нього, а ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_6 із спірного домоволодіння виселити, зобов'язавши відділ формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти вказаних осіб з реєстрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про отримання відповідачкою претензії про виселення. Апелянт вказує, що суд вирішуючи питання про виселення та зняття з реєстрації, залишив без уваги той факт, що дитина за вказаною адресою взагалі не зареєстрована. Крім того, апелянт зазначає, що наразі оскаржує реєстрацію за позивачем права власності на спірне домоволодіння. Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту її проживання в домоволодінні. Також, апелянт зазначає, що на час ухвалення рішення позивач зник без вісті і не відомо живий він чи ні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2006 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2006 року.

Крім того, вказані рішення районного суду та ухвала апеляційного суду залишені без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 серпня 2007 року.

Право власності на вищевказане домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за 14430964, що підтверджується Витягом з зазначеного реєстру від 07.05.2016 року за № 58710645.

Земельній ділянці, на якій розташоване вказане домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0.0450 га, присвоєний кадастровий номер (НОМЕР_1) та здійснено її державну реєстрацію Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.

В належному позивачу домоволодінні зареєстрована та проживає ОСОБА_1 та її малолітній син, ОСОБА_6, 2005 року народження, без реєстрації.

При цьому, ОСОБА_1 чинить позивачу перешкоду у користуванні його власністю, у зв'язку з чим позивач, як власник спірного майна, просив усунути перешкод у здійсненні ним права власності та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені також ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Встановивши вказані обставини справи, зокрема той факт, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди в користуванні спірним домоволодінням, яке належить йому на праві власності, - суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виселення та зняття з реєстрації відповідачки разом із її сином із спірного домоволодіння, оскільки законних підстав для їх проживання в ньому встановлено не було.

Доводи апелянта в скарзі про те, що в матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про отримання відповідачкою претензії про виселення, та те, що суд вирішуючи питання про виселення та зняття з реєстрації, залишив без уваги той факт, що дитина за вказаною адресою взагалі не зареєстрована, - є необґрунтованими, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні та у разі його порушення підлягає захисту. Так як, ОСОБА_1 обмежує позивача у здійсненні права вільного користування та розпорядження спірним домоволодінням, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування рішення та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Твердження апелянта про те, що наразі нею оскаржується реєстрація за позивачем права власності на спірне домоволодіння, - також є безпідставними, оскільки позивач як власник спірної нерухомості, правомірно звернувся до відповідних органів з метою реєстрації права власності.

Доводи ОСОБА_1 про те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення позивач зник без вісті і не відомо живий він чи ні, спростовуються матеріалами справи, оскільки Листом від 03 вересня 2018 року Чечелівський відділ поліції повідомив про те, що ОСОБА_2 був доставлений до відділу поліції, де останній звернувся із заявою про припинення відносно нього розшукових заходів та повідомив, що мешкав у свого товариша після сварки з дружинною брата, жертвою злочину не став, а також ОСОБА_2 присутній був при розгляді цієї справи 31 січня 2019 року в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко