Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/21540/14-ц

провадження № 61-6413 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк»,

представник позивача - Кашута Дмитро Євгенович,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 13 листопада 2018 року у складі судді Величко Т. О. та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк» (далі -

ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту і забезпечення,

за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 34 000 доларів США терміном до 04 листопада 2014 року зі сплатою 12 % річних та передала банку на його забезпечення у заставу автомобіль «Chevrolet Epica», номерний знак НОМЕР_1 .

05 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту і забезпечення між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту і забезпечення.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 16 жовтня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 513 659,34 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 28 754 долари 09 центів США, що еквівалентно 372 424,07 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2 300 доларів 97 центів CШA, що еквівалентно 29 802,25 грн; прострочена заборгованість за нарахованою комісією у розмірі 7 723,53 грн; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості у розмірі 64 558 доларів 86 центів США, що еквівалентно 836 168,86 грн; пеня за несвоєчасну сплату прострочених процентів у розмірі 18 521 долар 13 центів США, що еквівалентно

239 886,37 грн; пеня за несвоєчасну сплату нарахованої комісії у розмірі 27 654,26 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищевказаним договором кредиту і забезпечення у розмірі 1 513 659,34 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором, проте товариство не надало до суду належного розрахунку заборгованості. При цьому сторони 14 травня 2008 року уклали угоду до спірного кредитного договору, якою встановили (змінили) строк повернення кредиту - не пізніше 21 травня 2008 року.

У зв`язку з цим позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки пред`явив позов 12 грудня 2014 року, а відповідач заявила 07 вересня 2015 року про застосування позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 13 листопада 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Переривання позовної давності, про що заявляв представник банку, правового значення немає, так як проплачені за кредитом кошти здійснені поза спливом строку позовної давності, тобто після 22 травня 2011 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким їх позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 06 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 759/21540/14-ц із Святошинського районного суду м. Києва та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не дослідженні усі обставини справи, які знаходяться в матеріалах справи, так як у справі є детальний розрахунок заборгованості, з якого вбачається переривання позовної давності діями позичальника, який сплачував кредит щорічно, з 2007 по 11 червня 2012 року. Отже, позовна давність не пропущена.

Вказує, що суди порушили право товариства на стягнення неустойки, яке виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язанням відповідно до статті 550 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу відповідачі до суду касаційної інстанції

не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 листопада 2007 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту і забезпечення, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі

34 000 доларів США терміном до 04 листопада 2014 року зі сплатою 12 % річних та передала банку на його забезпечення у заставу автомобіль «Chevrolet Epica», номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 11-15).

05 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов`язання

за вказаним договором кредиту і забезпечення між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки,

за умовами якого ОСОБА_4 - поручитель, зобов`язався солідарно з ОСОБА_2 відповідати перед ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту і забезпечення (т. 1, а. с. 20-21).

14 травня 2008 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_2 укладено угоду до договору кредиту від 05 листопада

2007 року, якою у пункті 1 сторони домовилися про те, що позичальник зобов`язується сплатити банку кредит, нараховані проценти та комісію

не пізніше 21 травня 2008 року (т. 1, а. с. 16).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» не реагували, внаслідок чого станом на 16 жовтня 2014 року, за розрахунком банку, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 513 659,34 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 28 754 долари 09 центів США, що еквівалентно 372 424,07 грн; прострочена заборгованість

за нарахованими процентами у розмірі 2 300 доларів 97 центів CШA,

що еквівалентно 29 802,25 грн; прострочена заборгованість за нарахованою комісією у розмірі 7 723,53 грн; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості у розмірі 64 558 доларів 86 центів США,

що еквівалентно 836 168,86 грн; пеня за несвоєчасну сплату прострочених процентів у розмірі 18 521 долар 13 центів США, що еквівалентно

239 886,37 грн; пеня за несвоєчасну сплату нарахованої комісії у розмірі 27 654,26 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника достроково повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що товариством не надано до суду належного розрахунку заборгованості, в якому були б відображені дати та порядок погашення кредиту й недоведена сума боргу. Також суд зазначив, що і відповідач не надав свого розрахунку, проплачених квитанцій з погашенням кредиту.

Також апеляційний суд зазначив, що банк пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду у грудні 2014 року, а позовна давність сплила 22 травня 2011 року. Погашення кредиту за рахунок реалізації заставного автомобіля відбулося 26 квітня 2012 року, сплата кредиту позичальником здійснено 19 грудня 2011 року і 11 червня 2012 року, що вчинені поза межами строку позовної давності.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду.

Щодо розміру кредитної заборгованості

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

Пред`являючи позов, позивач надав докази, які, на його думку, підтверджують позовні вимоги, а саме: кредитний договір, розрахунок заборгованості, виписки по особовому рахунку, з яких вбачається, що внесені позичальником кошти зараховані, віднесені для погашення заборгованості по відсоткам, що передбачено пунктом 3.8 кредитного договору (т. 1, а. с. 6-9, 83-159). У подальшому, на вимоги суду, банк підтверджував свої вимоги наданням додаткових доказів, виписок по особовому рахунку (т. 2, а. с. 143-204, т. 3, а. с. 16-77), надаючи також докази і письмові пояснення щодо продажу автомобіля й порядком зарахування коштів від його реалізації у рахунок погашення кредитної заборгованості (т. 3, а. с. 88-93).

У порушення свого обов`язку, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України), не врахувавши вимоги змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд по суті зазначив, що … йому незрозумілі розрахунки банку, а відповідач свого розрахунку не надав… і тому в позові банку відмовлено, що не відповідає справедливому правосуддю і виконанню задання цивільного судочинства. При цьому апеляційному суду нічого не перешкоджало задовольнити позов у тій частині, в якій вимоги доведені.

Щодо позовної давності

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2010 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав, а не одночасно застосовує наслідки пропуску позовної давності, що є взаємовиключними підставами.

Таким чином, суд у порушення зазначених вище положень закону дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» і одночасно дійшов помилкового висновку про пропуск товариством строку позовної давності, не врахувавши, що це є взаємовиключними підставами для відмови в позові.

Крім того, правильно зазначивши, що позовна давність обчислювалась до 22 травня 2011 року, апеляційний суд не звернув уваги на доводи позивача і на положення норм ЦК України про переривання позовної давності.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Апеляційний суд послався лише на те, що погашення кредиту за рахунок реалізації заставного автомобіля відбулося 26 квітня 2012 року, сплата кредиту позичальником здійснено 19 грудня 2011 року і 11 червня

2012 року, що вчинені поза межами строку позовної давності.

Проте у порушення вимог статей 12, 81, 367, 382 ЦПК України апеляційний суд не зазначив, чому не взяв до уваги дії позичальника, які свідчать про визнання боргу й свого обов`язку, а саме численне погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 5 245, 91 дол. США, погашення заборгованості по відсоткам на загальну суму 12 173,78 дол. США, сплату комісії на суму 5 285,31 грн, здійснені регулярно протягом 2007 - по 11 червня 2012 року, у тому числі у межах позовної давності.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на доводи позивача про переривання позовної давності.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судом апеляційної інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені судом, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець