Ухвала

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 211/237/18

провадження № 61-15162ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня

2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 квітня 2015 року між сторонами було укладено кредитний договір без номера, на виконання якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі

7 200,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що відповідають діючим тарифам на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19 грудня 2017 року в сумі 69 407,27 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 28 477,01 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 17 111,43 грн; заборгованості за пенею та комісією - 20 037,53 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн та штраф (процентна складова) -3 281,30 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу.

В мотивування заявлених вимог посилався на те, що на його ім`я відкрито кредитну картку в ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказував, що він став однією з багатьох жертв організованої злочинної групи. На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»: 69 407,27 грн матеріальної шкоди - списаних «Оплати частинами» за не вчинені дії, на автоматичне списання простроченої заборгованості; збитки, з урахуванням індексу інфляції прострочення повернення стягнень оплати частинами, та відсотки за використання кредитним лімітом. Крім того, йому завдана моральна шкода, яка полягає в приниженнях, що він відчуває від незаконного стягнення з нього коштів, від звинувачення його в участі в ОЗГ, від необхідності брати гроші в борг. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 18 615,00 грн. Крім того, просить суд стягнути 10 000,00 грн - витрат на правову допомогу,

10 000,00 грн - витрат за висновок експерта в галузі права та 100,00 гривень за отримання роздруківки.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року первісний та зустрічні позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його вчинення правочин щодо укладання договору

б/н від 07 квітня 2015 року «оплати частинами», що є предметом позову, між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 Застосовано наслідки недійсності правочину у вигляді зобов`язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання вказаних правочинів.Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2 000 грн, витрати на правову допомогу та витрати на висновок експерта в галузі права в сумі 5 000 грн, витрати за роздруківку в сумі

100 грн та судовий збір в сумі 704,80 грн та 1 762 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від

22 листопада 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 квітня 2015 року за період з 07 квітня 2015 року по 19 грудня 2017 року в сумі 32 438,58 грн, з яких:

30 256,74 грн -заборгованість за кредитом та 2 134,66 грн - заборгованість за відсотками.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу.

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 157 429,54 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Разом з цим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги статтей 390 та 392 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк