КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/13297/17

18 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Бондаренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» про визнання звільнення незаконним, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» про визнання звільнення незаконним, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову позивач зазначав, що в березні 2017 року його було прийнято на посаду водія засобів перонної механізації ТОВ «Транс-Аерохендлінг».

24 липня 2017 року він на ім`я директора ТОВ «Транс-Аерохендлінг» подав заяву про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 24 липня 2017 року.

Згодом, позивачу стало відомо, що 25 липня 2017 року його звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на робочому місці.

Посилаючись на те, що його звільнення за прогул є незаконним, трудову книжку у встановлений законом строк йому видано не було, позивач просив визнати його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗПП України незаконним; зобов`язати відповідача змінити формулювання звільнення - за п. 1 ст. 40 КЗпП України; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2017 року; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначав, що судом не було з`ясовано обставини звільнення позивача, та відповідно законність такого звільнення. Так, судом не з`ясовано, чи була згода профспілкової організації на звільнення позивача у відповідності до ст. 43 КЗпП України. Судом залишено поза увагою ту обставину, що 21 липня 2017 року позивач приїхав за місцем роботи, на пропозицію начальника, для оформлення звільнення у зв`язку зі скороченням штату, та в цей же день йому було видано обхідний лист, який був зданий у відділ кадрів 21 липня 2017 року.

Також зазначав, що судом не враховано, що розрахунок при звільненні було здійснено відповідачем 08.08.2017 року, а трудову книжку направлено 12.09.2017, тоді як позивача було звільнено 25 липня 2017 року, що свідчить про порушення норм трудового законодавства.

Крім того, вказував на те, що суд безпідставно не викликав в судове засідання свідків, які б могли підтвердити обставини, які мають значення для справи.

27 листопада 2019 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року - без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, з повним встановленням обставин, які мають значення для справи. Зазначав, що посилання позивача на не встановлення судом наявності згоди профспілкової організації на його звільнення є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження того, що він є членом профспілкової організації ним надано не було. Вказував на те, що посилання позивача на те, що 21 липня 2017 року його було викликано начальником для звільнення з роботи за скороченням штату є необґрунтованими, оскільки згідно довідки наданої відповідачем, скорочення штату не було, рішення про скорочення штату не приймалося, накази про скорочення штату не складались. Також вказував на те, що посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не викликав свідків для підтвердження або спростування обставин звільнення позивача, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутня заява про виклик свідків, тоді як відповідно до ст.. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної та просив її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Транс-Аерохендлінг» адвокат Брижатий С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в березні 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія засобів перонної механізації Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг».

25.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 4 ст.40 КЗпП у зв`язку з відсутністю на робочому місці, що підтверджується наказом №163-к від 25.07.2017року( а.с.6).

Відповідно до акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг», 24 липня 2017року ОСОБА_1 було надано для ознайомлення акт від 22.07.2017р. ( а.с.8)

Відповідно до електронного повідомлення №4 , 25.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» повідомило ОСОБА_1 про звільнення з роботи за п.4 ч.1ст.40 КЗпП України та необхідністю в отриманні трудової книжки або надати письмову згоду на пересилання останньої поштою ( а.с.3).

Відповідно електронного повідомлення № 22, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» 27.07.2017 повторно повідомило ОСОБА_1 про необхідність з`явитися та отримати трудову книжку або надати письмову згоду на пересилання останньої поштою ( а.с.3).

ОСОБА_1 було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» електронне повідомлення зі змістом « трудову книжку вислати поштою ОСОБА_3 » ( а.с.12).

Згідно листа від 04.08.2017 року, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» пропонував ОСОБА_1 з`явитися до Товариства з метою отримання трудової книжки, оскільки зі змісту даної телеграми в керівництва виникають сумніви стосовно ідентифікації власника даної трудової книжки, оскільки в ній відсутні дані по-батькові відправника та зазначена інша адреса ( а.с.13).

Згідно листа №121-08/17 від 07.08.2017року Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-АЕРОХЕНДЛІНГ» здійснило повний розрахунок з ОСОБА_1 та грошові кошти перераховані на його картковий рахунок ( а.с.14).

12.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг» повідомило ОСОБА_1 те, що він під час звільнення був відсутній на робочому місці, у зв`язку з чим вчинив прогул та був звільнений з роботи за порушення трудової дисципліни та після численних повідомлень його про необхідність з`явитися до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» з метою отримання трудової книжки під розписку в журналі обліку, як це передбачено чинним законодавством України та у зв`язку з його неявкою Товариство направило трудову книжку на зазначену в ній адресу ( а.с.22).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення прав позивача не мало місце, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що його звільнення за прогул є незаконним, оскільки 24 липня 2017 року він на ім`я директора ТОВ «Транс-Аерохендлінг» подав заяву про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 24 липня 2017 року, тому саме на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України його повинні були звільнити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був прийнятий водієм автотранспортних засобів перонної механізації на ТОВ «Транс-Аерохендлінг» (наказ від 07.03.2017 № 11-к) з 09.03.2017 року.

Згідно акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» від 22 липня 2017 року про відсутність на роботі (прогул) без поважних причин, складеного агентом з організації обслуговування повітряних суден на пероні ОСОБА_4 , агентом з організації обслуговування повітряних суден на пероні ОСОБА_5 , фахівцем з організації майнової та особистої безпеки ОСОБА_6 , 22 липня 2017 року водій АЗПМ ОСОБА_1 був відсутній на роботі. Усього за робочу зміну 22 липня 2017 року на момент складення акту ОСОБА_1 був відсутній на роботі 8 годин (робочий день триває з 08:00 до 17:00, включаючи 1 годину перерви для відпочинку та харчування).

З актом від 22 липня 2017 року, ОСОБА_3 ознайомився 24 липня 2017 року та вказав, що 21 липня 2017 року він був по місцю роботи і на вимогу відділу кадрів здав робочий одяг і обхідний лист, так як 20 липня 2017 року йому зателефонували, щоб він прийшов оформити звільнення, що він і зробив.

25 липня 2017 року ОСОБА_3 був звільнений за прогул, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на робочому місці, що підтверджується наказом № 163-к від 25.07.2017 року.

Згідно довідки ТОВ «Транс-Аерохендлінг», за весь час роботи товариства скорочення штату не було, рішення про скорочення штату не приймалось, накази про скорочення штату не складались.

Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено судом, 22 липня 2017 року позивач був відсутній на роботі, що свідчить про здійснення ним прогулу, скорочення штату у товаристві не було, доводи позивача про незаконність його звільнення за прогул не знайшли свого підтвердження, тому вони є недоведеними, відповідно відсутні правові підстави для визнання звільнення позивача за прогул незаконним та зміни формулювання звільнення.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 07 серпня 2017 року № 121-08/17 ТОВ «Транс-Аерохендлінг» про остаточний розрахунок, товариство повідомило ОСОБА_1 про нараховані суми належні при звільненні у відповідності до чинного законодавства України. Остаточний розрахунок: 4684,29 грн. складається: заробітна плата - 4 666,86 грн., компенсація за невикористану відпустку - 1089,81 грн., індексація 62,31 грн., ПДФО - 1047,42 грн., військовий збір - 87,29 грн. Крім того, в листі зазначено, що враховуючи те, що після звільнення ОСОБА_1 не пред`явив вимоги про розрахунок, сума в розмірі 4 684,29 грн. буде перерахована на його картковий рахунок.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , кошти у розмірі 4 684,29 грн. 08.08.2017 року були перераховані ТОВ «Транс-Аерохендлінг», та зараховані на рахунок ОСОБА_1 09.08.2017 року.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, а також встановлені судом обставини щодо проведення розрахунку при звільненні позивача, оскільки позивач не працював в день звільнення, вимог про проведення розрахунку не заявляв, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні товариство повідомило працівника письмово перед виплатою всіх сум, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Ст. 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Пунктом 4.2. Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як встановлено судом, 25 липня 2017 року, у день звільнення, позивач був відсутній на роботі.

Відповідно до електронного повідомлення №4 , 25.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» повідомило ОСОБА_1 про звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та необхідністю в отриманні трудової книжки або надати письмову згоду на пересилання останньої поштою ( а.с.3).

Відповідно електронного повідомлення № 22, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» 27.07.2017 року повторно повідомило ОСОБА_1 про необхідністю з`явитися та отримати трудову книжку або надати письмову згоду на пересилання останньої поштою ( а.с.3).

ОСОБА_1 було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» електронне повідомлення зі змістом « трудову книжку вислати поштою ОСОБА_3 » ( а.с.12).

Згідно листа від 04.08.2017 року, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» пропонував ОСОБА_1 з`явитися до Товариства з метою отримання трудової книжки, оскільки зі змісту даної телеграми в керівництва виникають сумніви стосовно ідентифікації власника даної трудової книжки, оскільки в ній відсутні дані по-батькові відправника та зазначена інша адреса ( а.с.13).

12.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» повідомило ОСОБА_1 те, що він під час звільнення був відсутній на робочому місці, у зв`язку з чим вчинив прогул та був звільнений з роботи за порушення трудової дисципліни та після численних повідомлень його про необхідність з`явитися до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» з метою отримання трудової книжки під розписку в журналі обліку, як це передбачено чинним законодавством України та у зв`язку з його неявкою Товариство направило трудову книжку на зазначену в ній адресу ( а.с.22).

Таким чином, відповідачем було здійснено всі передбачені законом дії для для вручення оформленої трудової книжки звільненому працівнику, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Зважаючи на те, що судом не встановлено порушення прав працівника у сфері трудових відносин, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з`ясовано, чи була згода профспілкової організації на звільнення позивача у відповідності до ст. 43 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів на підтвердження того, що позивач є членом профспілкової організації матеріали справи не містять та позивачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою ту обставину, що 21 липня 2017 року позивач приїхав за місцем роботи, на пропозицію начальника, для оформлення звільнення у зв`язку зі скороченням штату, та в цей же день йому було видано обхідний лист, який був зданий у відділ кадрів 21 липня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані позивачем обставини не підтверджені доказами, та не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, з підстав зазначених позивачем.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: