Справа № 183/5013/18
№ 2/183/795/19
02 січня 2019 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом,-

21.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 20.11.1970 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради по вул.Комарова в м.Новомосковську Дніпропетровської області, а також визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по вул. Комарова, 90, в м.Новомосковську Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 18.08.2010 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 20.11.1970 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 на праві приватної власності належало домоволодіння за № 90 по вул.Комарова в м.Новомосковську Дніпропетровської області, договір був посвідчений 21.12.1970 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 4242.
За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все своє майно позивачу по справі.
18 серпня 2010 року ОСОБА_3 померла.
У встановлений законом строк позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак 15 серпня 2018 року нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю відомостей щодо реєстрації права власності на спадковий будинок, а також зазначив про те, що на момент укладення договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування 21 грудня 1970 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 12.11.1968 року, внаслідок чого їй було присвоєне прізвище ОСОБА_5, однак у зазначеному договорі особою, яка набула права на забудову земельної ділянки, прізвище набувача зазначено «Мосьпан».
22 серпня 2018 року у справі було відкрито провадження по справі.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року зобовязано ОСОБА_2 державну нотаріальну надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3.
Представник позивача до початку розгляду справи по суті надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.
Представники відповідача відзив на позов не подали, в судове засідання не зявилися, представник ОСОБА_2 міської ради не повідомив про причини своєї неявки, в звязку з чим суд, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, звернувшись з заявою про розгляд справи у його відсутність.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, укладеного 20 листопада 1970 року між виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_4, останній передано в безстрокове користування земельну ділянку по вул..Комарова, 90 в м.Новомосковську, на якій вона зобовязалася збудувати житловий будинок та глинобитний сарай. Договір посвідчено ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 4241, в подальшому, а саме 02.06.1989 року зареєстровано в органах БТІ (а.с. 11,12).
ОСОБА_4 12 листопада 1968 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, внаслідок чого їй було присвоєне прізвище ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с. 7).
ОСОБА_3 на виділеній їй земельній ділянці по вул.Комарова, 90 в м.Новомосковську Дніпропетровської області здійснила будівництво наступних побудов:
Житлового будинку загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. (літ. А), літньої кухні-сараю (літ. Б), сараю (літ.В), вбиральні (літ.Г), навісу (літ Д), сараю (літ.Е), колодязю № 1, колодязю № 2, зливної ями № 3, огорожі № 4,7,9, воріт № 5, хвіртки № 6, замощення № 8, про що свідчить акт про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію домоволодіння (а.с. 16), технічний паспорт (а.с. 13-15), довідка БТІ (а.с. 17)
ОСОБА_3 померла 18 серпня 2010 року, про що суду надане свідоцтво про її смерть (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №657/2010, у відповідності до якої ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Даних про наявність інших спадкоємців померлої, що прийняли спадщину, судом не встановлено.
Вирішуючи спір в частині встановлення факту суд виходить з таких норм законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Детальний аналіз поданих документів доводить суду факт належності ОСОБА_3 договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого на імя ОСОБА_4.
У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Між тим, у відповідності до ст.100 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення права на спадкування, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.
Вимогами ч.1 ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Оскільки правовстановлюючий документ містить дані про власника ОСОБА_4, а померлою вірно значиться ОСОБА_3, державним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину.
У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
По обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Обєктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали, в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.
В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.
Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, ОСОБА_3, за життя на законних підставах набула право власності на нерухоме майно, а тому до позивача, який позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1220 ЦК України ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_3 договору, укладеного 20 листопада 1970 року між виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_4, про надання в безстрокове користування земельної ділянки по вул.Комарова, 90 в м.Новомосковську, посвідченого ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 4241.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на житловий будинок за №90, що розташований по вул. Комарова в м.Новомосковську Дніпропетровської області, та в цілому складається з: житлового будинку загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. (літ. А), літньої кухні-сараю (літ. Б), сараю (літ.В), вбиральні (літ.Г), навісу (літ Д), сараю (літ.Е), колодязю № 1, колодязю № 2, зливної ями № 3, огорожі № 4,7,9, воріт № 5, хвіртки № 6, замощення № 8, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 18.08.2010 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.