Номер провадження: 22-ц/813/991/19
Номер справи місцевого суду: 510/1984/15-ц
Головуючий у першій інстанції Сорокін К. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, на рішення Ренійського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Сорокіна К.В. 20 жовтня 2017 року у м. Рені Одеської області, -

встановила:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про визнання за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, на випадок своєї смерті, 24 листопада 2010 р. ОСОБА_4 залишив заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідав своїй дочці ОСОБА_3 , у зв`язку з чим спадкування здійснюється за заповітом. 04 лютого 2014 р. ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_4 15 вересня 2014 р. ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді: автомобіля ЗАЗ, модель 11055844, д/з НОМЕР_1 , 2010 року випуску; вкладу на суму 71 514 грн. 60 коп. із відповідними відсотками, який знаходиться на картковому рахунку № НОМЕР_2 у відкритому відділенні м. Рені Южного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк»; вкладу в сумі 10 601 грн. із відповідними відсотками, який знаходиться на рахунку № НОМЕР_3 у відкритому відділенні м. Рені Южного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк»; грошових внесків у ПАТ «Імексбанк» та грошових внесків та сум компенсаційних виплат у сумі 8 589, 26 коп., що зберігаються у ТВБВ №№ 10015/0371 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».

У позові ОСОБА_3 заявила вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , яке належало на праві приватної власності ОСОБА_5 , дружині спадкодавця ОСОБА_4 , але яке було придбане в період шлюбу. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законодавством строк ОСОБА_4 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, оскільки ОСОБА_5 склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідала дочці ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_3 вважала, що її батько ОСОБА_4 мав право на обов`язкову долю, оскільки він є інвалідом другої групи. Крім того, оскільки позивачці не було відомо, чи прийняла спадщину ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5 шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а її батько ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .

08 червня 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3 , які уточнювала в ході розгляду справи, та просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді: 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_3 , а також просила стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 68 367 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що її мати під час шлюбу з ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 та житловий АДРЕСА_3 , у зв`язку із чим після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Крім того, до спільного майна подружжя увійшли депозитні рахунки на суму 136 734 грн., які були оформлені на ім`я чоловіка ОСОБА_4 та знаходились в АТ «Імексбанк». 15 жовтня 2009 р. ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, залишила заповіт на ім`я доньки ОСОБА_2 . У встановлений законодавством строк позивачка звернулась до Ренійської районної державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки до державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора КБ «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_5 . Таким чином, позивачка за зустрічним позовом просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом, а також проситла стягнути з ОСОБА_3 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_4 , грошові кошти у сумі 68 367 грн.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ; 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 68 367 грн.

На вказане судове рішення принесена апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій останняпросить рішення скасувати в частині стягнення з апелянта на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 68 367 грн., залишивши в іншій частині судове рішення без змін. У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась на те, що судом першої інстанції грошові кошти в сумі 43 400 гривень було помилково враховано двічі (бо це є одні і ті самі гроші, тільки відображені на депозитних рахунках ОСОБА_4 ). Судом також не враховано, що Ѕ частину особистого пенсійного карткового рахунку ОСОБА_4 , який було відкрито 30 жовтня 2009 року, необхідно було виключити зі складу спадкового майна, оскільки будь-якого відношення до спільного сумісного майна подружжя пенсійні кошти ОСОБА_4 не мають.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи судове рішення у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 68 367 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки коштами, які знаходились на депозитних рахунках № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 та картковому рахунку № НОМЕР_7 , після смерті дружини розпоряджався та отримував по них прибуток ОСОБА_4 , необхідно з ОСОБА_3 , як з спадкоємця ОСОБА_4 , стягнути 68 367 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 1996 р. було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_7 ». За час шлюбу подружжя придбало квартиру АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_5 (договір купівлі продажу № 44 від 24.12.1997 р.) та житловий будинок АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_4 (договір купівлі продажу № 4319 від 23.04.1999 р.). Відповідно до ст. 60 СК України, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, на випадок своєї смерті 15 жовтня 2009 р. склала заповіт, яким все своє майно заповідала дочці ОСОБА_2 26 листопада 2009 р. спадкоємець першої черги за законом, чоловік померлої ОСОБА_4 , звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_5 , у зв`язку з чим була зведена спадкова справа № 353/09. 14 квітня 2010 р. до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась її дочка ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за заповітом. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 було відмовлено у зв`язку з тим, що до державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора КБ «ПриватБанк» до спадкоємців ОСОБА_5 . Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, на випадок своєї смерті 24 листопада 2010 р. склав заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідав дочці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 січня 2014 р. ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем за заповітом, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 15 вересня 2014 р. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_4 у вигляді автомобіля ЗАЗ, модель 11055844, д/з НОМЕР_1 , 2010 року випуску, колір біли, шасі (кузова, рами) № НОМЕР_8 та вкладів та грошових внесках на рахунках у відділенні м. Рені Южного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Імексбанк» та ТВБВ №№ 10015/0371 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк». Таким чином, позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України та оформила її у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом (ст. 1235 ЦК України) після смерті матері ОСОБА_5 . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом звернення у відповідний шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не могла з причин, які не залежать від неї. Спадкове майно складалось з об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Таким чином, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, і має право на спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

В свою чергу, позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ч. 1 ЦК України, має право на спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , та 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , а також грошових коштів. Оскільки ОСОБА_3 просила визнати право власності лише на квартиру АДРЕСА_4 , суд, не виходячи за межи позовних вимог, розглядав їх в цій частині.

Дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин, суд першої інстанціх припустився помилки, вважаючи, що оскільки коштами, які знаходились на депозитних рахунках № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 та картковому рахунку № НОМЕР_7 після смерті дружини розпоряджався та отримував по них прибуток ОСОБА_4 , та необхідно з ОСОБА_3 , як з спадкоємця ОСОБА_4 , стягнути 68 367 грн. на користь ОСОБА_2 .

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_4 в період шлюбу були відкриті депозитні рахунки в АТ «Імексбанк», а саме: депозитний рахунок № НОМЕР_4 (відкритий 03 квітня 2009 р.) сума 43400 грн.; депозитний рахунок № НОМЕР_5 (відкритий 05 жовтня 2009 р.) сума 43400 грн.; депозитний рахунок № НОМЕР_6 (відкритий 11 серпня 2009 р.) та пенсійний картковий рахунок № НОМЕР_7 (відкритий 19 лютого 2003 р.) сума 5934,08 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На грошові кошти, наявні на рахунках ОСОБА_4 , було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , і вказане Свідоцтво не визнано у встановленому законом порядку недійсним.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 помер у 2013 році, а його дружина ОСОБА_5 померла у 2009 році, і у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що грошові кошти, зазначені у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, мають статус спільного майна пожружжя і можуть бути стягнути на користь ОСОБА_2 (доньки померлої ОСОБА_5 ).

Також, матеріали справи не містять доказів того, які саме кошти перебували на депозитних рахунках ОСОБА_4 на день його смерті, і як саме цими коштами за життя розпоряджався спадкодавець.

Що стосується грошових коштів, що знаходились на пенсійному картковому рахунку № НОМЕР_7 (відкритому 19 лютого 2003 р.) у сумі 5 934,08 грн., то колегія суддів зауважує, що дійсно, згідно ст. 66 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" пенсійні кошти, накопичені за час перебування у шлюбі одним з подружжя у пенсійному фонді чи на пенсійному депозитному рахунку, є спільним майном подружжя, якщо інше не передбачено шлюбним контрактом. Однак, як вже вказувалось вище, дружина спадкодавця померла у 2009 році, а він - у 2013 році, тобто, сума пенсії, яку отримував на протязі чотирьох років після смерті дружини ОСОБА_4 , не може вважатися спільним майном подружжя.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 68 367 грн.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 68 367, 00 гривень. В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 68 367, 00 гривень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе