КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4973/18 Головуючий у 1 інстанції: Майбоженко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження. Зазначив, що він народився у неповній сім`ї, його вихованням займалась виключно мати ОСОБА_3 . У свідоцтві про його народження від 24 травня 1989 року за вказівкою матері в графі «батько" був зазначений ОСОБА_4 . У січні 2018 року він дізнався від своєї матері, що його батьком є ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім`єю з липня 1986 року до серпня ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Його мати ОСОБА_3 показала датовану 19 жовтня 1993 року розписку ОСОБА_2 , в якій він визнає себе його батьком. В позасудовому порядку своє батьківство визнати ОСОБА_2 не бажає. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив визнати його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внести зміни до актового запису про своє народження щодо відомостей про батька.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Законність та обґрунтованість позовних вимог доведено наявними у справі доказами - розпискою ОСОБА_2 від 19 жовтня 1993 року про визнання свого батьківства, листам його матері. Суд не дав належної оцінки показам сторін та свідків. Відповідач ОСОБА_2 неодноразово заявляв, що раніше він хотів визнати своє батьківство, але зараз не має бажання. ОСОБА_2 ухилився від проведення судово-генетичної експертизи.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , її представник вважають, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 24 травня 1989 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві складено актовий запис №1598 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , матір`ю якого зазначено ОСОБА_3 , а батьком - ОСОБА_4 . Відомості про батька ОСОБА_1 записані зі слів матері (а.с.9).

Оскільки ОСОБА_1 народився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , при розгляді його позовних вимог про встановлення батьківства застосовуються відповідні норми КпШС України. Відтак, суд має вирішити спір щодо батьківства, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства , в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту батьківства ОСОБА_2 . Пояснення позивача ОСОБА_1 і відповідачки ОСОБА_3 на підтвердження батьківства ОСОБА_2 суд визнав суперечливими, з огляду на те, що посилаючись на спільність побуту та витрат під час спільного побуту, сторони водночас посилаються на передачу в борг ОСОБА_2 грошових коштів для придбання окремої квартири. Хоча свідок ОСОБА_5 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , підтвердила відносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до та після народження дитини, на думку суду покази свідка не доводять, що такі відносини були сімейними. Факт ухилення ОСОБА_2 від проведення судово-генетичної експертизи суд не взяв до уваги, оскільки підтвердження факту генетичної спорідненості дитини, що народжена до ІНФОРМАЦІЯ_6 , не є обов`язковим.

Крім цього, суд зазначив, що ОСОБА_1 бажає номінально встановити факт батьківства ОСОБА_2 , що не є достатньою підставою для визнання батьківства та може розцінюватися як втручання держави у приватне та сімейне життя ОСОБА_2 щодо визначення кола його членів сім`ї.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

При встановленні батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

При цьому, закон не пов`язує можливість визнання батьківства в залежності від мети такого визнання. Визнання батьківства на підставі рішення суду на підставі є одним із способів визначення походження дитини.

Ухвалення судом рішення про визнання батьківства не може вважатися втручанням у приватне життя особи відповідача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у січні 2018 року він дізнався від своєї матері ОСОБА_3 , що з липня 1986 року по серпень 1992 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 і саме він є його батьком. Протягом років їх сімейне життя погіршувалося, потім у них виникла сварка і після цього вони майже не спілкувалися.

На підтвердження батьківства ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 надав копії листів матері та сестри відповідача ОСОБА_2 , адресовані ОСОБА_3 в період з квітня 1989 року по серпень 1992 року, розписку ОСОБА_2 , в якій він підтверджує своє батьківство щодо ОСОБА_1

За клопотанням ОСОБА_1 суд допитав як свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , і у них народився син - позивач у справі.

Відповідачка ОСОБА_3 підтвердила, що позивач ОСОБА_1 дійсно є сином ОСОБА_2 . З ОСОБА_2 вона познайомилася у 1986 році, стали спільно проживати в гуртожитку по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом придбали диван. ОСОБА_2 визнавав своє батьківство щодо сина, відвозив її в пологовий будинок та забирав звідти. Оскільки після народження сина ОСОБА_6 ОСОБА_2 не виявляв бажання реєструвати на себе дитину, вона зареєструвала сина на своє прізвище і зазначила по-батькові " ОСОБА_7 ". ОСОБА_2 в період їх проживання однією сім`єю визнавав ОСОБА_1 своїм сином, годував його, гуляв з ним, відводив у дитячий садочок. Певний час він мав бажання оформити своє батьківство, але потім передумав. Разом як сім`я вони їздили до родичів ОСОБА_2 . Вона виховала дитину сама і ніколи не претендувала на допомогу з боку ОСОБА_2 . Коли вже дорослому сину вона повідомила хто його батько та розповіла про їх відносини з ОСОБА_2 , син виявив бажання мати рідного батька в документах, а в подальшому піклуватися про нього.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позивач надав суду копії листів матері та сестри відповідача ОСОБА_2 , матері самої відповідачки ОСОБА_3 , надіслані відповідачу ОСОБА_3 в період часу з квітня 1989 року по серпень 1992 року.

Пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 щодо проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в період з 1986 року по серпень 1992 року однією сім`єю, визнання ОСОБА_2 свого батьківства щодо ОСОБА_1 підтверджуються письмовими доказами - розпискою ОСОБА_2 про визнання свого батьківства від 19 жовтня 1993 р., а також листуванням з матір`ю і сестрою ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях зазначав, що дійсно підтримував певні стосунки із ОСОБА_3 , допомагав їй по господарству, приїжджав в гості. Коли він мав намір одружитись на ОСОБА_3 , оформити батьківство щодо дитини, вона не бажала цього. На момент народження позивача він проживав у гуртожитку, інколи у ОСОБА_3 , а отримавши кооперативну квартиру переїхав до неї і весь час проживав сам. Відносин з сім`єю ОСОБА_3 дуже тривалий час не підтримував. Інколи позивач звертався до нього і він йому допомагав. Зазначив, що не має бажання по спливу стількох років у оформленні свого батьківства. (а. с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 на надав належних доказів на підтвердження того, що він не писав розписку про визнання свого батьківства щодо ОСОБА_8 , питання призначення почеркозавчої експертизи перед судом не порушував..

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 була призначена судова генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 біологічним батьком ОСОБА_1 . Проведення експертизи доручено експертам Київського Бюро судово-медичної експертизи (а.с. 82-83).

Від проведення такої експертизи ОСОБА_2 ухилився, пояснюючи це тим, що він не довіряє лікарям.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не надав жодних доказів на спростування фактів, які доводив позивач.

Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З урахуванням досліджених доказів, пояснень сторін, свідків та того факту, що ОСОБА_2 ухилився від надання експертам матеріалів на проведення експертизи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком, є доведеними, законними і обгрунтованими.

Відповідно, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 141 ЦПК України, виходячи із змісту позовних вимог, та ставок судового збору, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1057,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1762,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за №1598 від 24 травня 1989 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, зазначивши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1057,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1762,00 грн. судового збору.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, місцезнаходження: 02100, м. Київ, бульв. Верховної Ради, 8/20

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.