П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним кредитний договір № 490976020 від 22 вересня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» підтвердило, що приймає пропозицію ОСОБА_1 , яка міститься в Оферті на укладення Угоди про надання особистого кредиту від 22 вересня 2017 року укласти з відповідачем Угоду про надання особистого кредиту та надати позивачу особистий кредит на умовах продукту «Рефінансування кредитних карт», а саме кредит в сумі 10 425 грн. 01 коп. зі сплатою 39,9 % річних та кінцевим терміном повернення до 25 травня 2018 року. Позивач вважає, що при укладенні вказаного договору були порушені її права як споживача. Зокрема, було порушено норми ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний був повідомити про умови кредитування. Необізнаність позивача у діючому законодавстві не надала їй можливості в повному обсязі оцінити всі умови кредиту на предмет їх вигідності. Пункт 11 Акцепту пропозиції прямо суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. Так, за прострочення платежу позивач повинна двічі платити штраф у розмірі 50 грн. та 150 грн. Під час укладення договору було порушено також норми, встановлені п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». На час укладення третейського застереження між сторонами Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. У зв`язку з зазначеним, кредитний договір відповідно до вимог ст. 215 ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не звернув увагу на невідповідність кредитного договору нормам, встановленим ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач не була ознайомлена належним чином з умовами кредитування. Оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого позивачу було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку. Суд першої інстанції не звернув увагу на п. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив чи дійсно доводилася така інформація у вигляді довідки чи іншого належного документу, а послався лише на те, що позивач підтвердила свою згоду на укладення договору своїм підписом. Суд також не звернув увагу на порушення норм, встановлених ч. 1 ст. 61 Конституції України, та не зазначив абсолютно нічого щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання. На час укладення третейського застереження між позивачем та відповідачем Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. За таких обставин, третейське застереження укладене з порушенням вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-64цс15.

У відзиві на позовну заяву АТ «Альфа-Банк» вказує на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів невідповідності третейського застереження вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позивачу грошові кошти, факт надання яких підтверджується та не оспорюється самим позивачем у його позовній заяві. Позивач була ознайомлена з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а її підпис на цьому договорі свідчив про отримання нею всієї інформації про умови кредитування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з Акцептом пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 490976020 від 22 вересня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» підтверджує, що приймає пропозицію ОСОБА_1 , що міститься в Оферті на складення Угоди про надання особистого кредиту від 22 вересня 2017 року № 490976020 укласти з банком Угоду про надання особистого кредиту, що укладений між позичальником та банком раніше та надати позичальнику Особистий кредит на умовах продукту «Рефінансування кредитних карт», а саме кредиту в сумі 10 425,01 грн. Фіксована процентна ставка за користування кредитом становить 39,9 % річних, кінцевий термін повернення до 25 вересня 2018 року (а.с.8).

Додаток № 1 Угоди про надання кредиту № 490976020 від 22 вересня 2017 року містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинного правочину.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, ОСОБА_1 вказує на порушення норм ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під час його укладення. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний був повідомити про умови кредитування. Необізнаність позивача у діючому законодавстві не надала їй можливості в повному обсязі оцінити всі умови кредиту на предмет їх вигідності. Оспорюваний договір містить третейське застереження. При цьому, в силу Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Обґрунтовуючи порушення відповідачем вимог вказаних статей, ОСОБА_1 зазначає, що позивач не була ознайомлена належним чином з умовами кредитування. Оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого позивачу було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку.

У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач посилається на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, на момент укладення між сторонами кредитного договору вказана стаття не містила частини другої, а, відтак, посилання позивача на порушення банком неіснуючої норми закону не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору.

Крім того, у пункті 14 договору зазначено, що підписанням цього Акцепту на укладення Угоди про надання кредиту банк підтверджує, що позичальник попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення, та з якими він цілком згодний. Позичальник ознайомлений з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами, доповненнями, зокрема, його положень, що регулюють порядок та умови надання кредиту фізичним особам, здійснення договірного списання тощо, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank.com та які роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Вказана обставина свідчить про те, що, укладаючи кредитний договір з відповідачем, позивач ознайомилася з його умовами та змістом та підтвердила свою згоду з ними власноручним підписом.

Позивач вказує на те, що її необізнаність у діючому законодавстві не надала їй можливості в повному обсязі оцінити всі умови кредиту на предмет їх вигідності. Однак, не є підставою для визнання договору недійсним помилка, якщо вона пов`язана з власною недбалістю, незнанням закону або неправильним його трактуванням однією зі сторін договору (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року). Крім того, позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, позивачем не заявлялися.

У позовній заяві позивач посилалася на ст. 230 ЦК України, однак, нею не доведено, що правочин був укладений під впливом обману. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення норм, встановлених ч. 1 ст. 61 Конституції України, та не зазначив абсолютно нічого щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання.

Так, у пункті 11 укладеного між сторонами договору зазначено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Угодою про надання кредиту та/або інших платежів за Угодою про надання кредиту, сплата яких передбачена Угодою про надання кредиту (далі - Прострочення платежу) сплатити Банку штраф у розмірі: - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 50 000 гривень - 50,00 гривень за кожне допущене Позичальником Прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення Прострочення Платежу та якщо Прострочення платежу триває 5 (п`ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного Прострочення платежу; - якщо сума кредиту більша 50 000,00 гривень - 300,00 гривень за перший прострочений платіж, та 700,00 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за Угодою про надання кредиту, визначені Сторонами у Договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Позовна давність за спорами, що випливають з Угоди про надання кредиту, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що сума штрафу залежить від терміну прострочення виконання зобов`язань, що виникли з договору, і не є подвійною відповідальністю, як стверджує позивач.

За таких обставин, позивачем не доведено порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 61 Конституції України.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи позивача щодо порушення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За правилом частини першої статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

У статті 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом України від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Такий же висновок застосування норм права міститься в постановах Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15, 04 листопада 2015 року № 6-2074цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15, а також у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/15517/15-ц.

У той же час, пунктом 12 оспорюваного договору передбачено, що підписанням цього Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання кредиту Кредитор погоджується внести до Угоди про надання кредиту застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів Банку, пов`язаних з Угодою про надання кредиту та розгляд і вирішення всіх не вирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Угоди про надання кредиту, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід`ємною частиною цієї третейської угоди та з якими Сторони до укладання Угоди про надання кредиту ознайомлені та згодні Підписанням цього Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання кредиту Кредитор також підтверджує, що він ознайомлений та згодний з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (надалі - Положення), а також підтверджує, що має можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Підписанням цього Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання кредиту Кредитор погоджується, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням цього Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання кредиту Кредитор засвідчує свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між Сторонами в зв`язку і Угодою про надання кредиту. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання Банком цього Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання кредиту інші умови цієї третейської угоди викладено в Договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб із усіма змінами, доповненнями та усіма Додатками до нього, що укладений між мною та Банком, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua.

Таким чином, допущені під час укладення кредитного договору порушення зазначених вимог закону є підставою для визнання кредитного договору недійсним лише в частині третейського застереження.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового по суті вимог позивача.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір на загальну суму 1 762 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Так, позивач просила визнати недійсним договір, який складається з чотирнадцяти пунктів. Однак, визнанню недійсним підлягає лише один пункт договору, що становить 1/14 частина від усього договору. Отже, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 125 грн. 86 коп. (1 762/14).

16 грудня 2019 року від АТ «Альфа-Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач зазначив, що його представник ОСОБА_4 немає можливості прийняти участь у засіданні через зайнятість в іншій справі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Звертаючись до суду з зазначеним клопотанням, АТ «Альфа-Банк» не надав доказів того, що саме представник ОСОБА_4 представляє його інтереси у справі № 759/11370/19, яка розглядається Святошинським районним судом міста Києва. Надана відповідачем ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року направлена на адресу АТ «Альфа-Банк» та не свідчить про те, що участь у цій справі приймає ОСОБА_4 .

У зв`язку з зазначеним, відсутні підстави для задоволення клопотання АТ «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 12 Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту № 490976020 від 22 вересня 2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», місце знаходження - вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, ідентифікаційний код 23494714, у дохід держави судовий збір у розмірі 125 (сто двадцять п`ять) гривень, 86 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.