РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Балан Т.В.,
за участі позивача ОСОБА_1,
представника відповідача адвоката ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради. про визначення порядку користування жилим приміщенням
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 15.12.2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном відкрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2, 1/4 частка якої належить йому на підставі договору дарування від 10.06.2013 року. Рішенням суду від 06.09.2006 року було встановлено порядок користування спірної квартирою колишнім власникам. Відповідно зазначеного порядку в його користуванні є житлова кімната №3 площею 15,0 кв.м, яка до укладення договору дарування знаходилася в користуванні ОСОБА_5 Відповідачі одразу після укладення договору дарування почали чинити йому перешкоди в користуванні зазначеною кімнатою, не відкривають вхідні двері в квартиру та самовільно без його відому зайняли кімнату. Рішенням суду від 20 січня 2014 р. його позов про усунення перешкод в користуванні та вселенні було задоволено, та 10.11.2014 року він був державним виконавцем вселений у квартиру. Відразу ж після виконання судового рішення, відповідачі змінили в квартирі замки на вхідних дверях та знов перешкоджають мешканню в квартирі. З цього приводу він знов звернувся до міліції, але у зв'язку з тим, що при неодноразових виходах на адресу працівників міліції двері зазначеної квартири ніхто не відчинив, опитати відповідачів не надалось можливим та йому було запропоновано знов звернутися до суду, що підтверджується висновком від 09.01.2015 р., 06.11.2015 р.
02.03.2016 ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, в якій просять суд визначити порядок користування квартирою 14 по вул. Чернишевського,84 в м. Харкові, яка прийнята до спільного розгляду судом ухвалою суду від 02.03.2016.
В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаються на те, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2006 р. по справі №2-539/06/03 2006 р. не є преюдиційним для нового власника ОСОБА_1, воно є обов'язковим для виконання особами, що були сторонами при ухваленні вказаного рішення. Обовязковість заочного рішення суду Київського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2006 р. по справі №2-539/06/03 для нового співвласника ОСОБА_1 відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, є та обставина, що визначення порядку користування приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1 можливо за відступленням від ідеальних часток співвласників, за яким позивачу виділяється в користування житлова кімната № 3 площею 15,0 кв.м., що на 2,45 кв. м. більше, ніж площа що припадає на Ідеальну частку ОСОБА_4 Із позовом про визначення порядку користування спірним житловим приміщенням до них ОСОБА_1 не звертався, судові рішення з цього приводу не ухвалювались, отже, не має підстав для задоволення позову про усунення перешкод у спосіб вселення позивача ОСОБА_1 саме у житлову кімнату №3 площею 15,0 кв.м у квартиру АДРЕСА_3 в м. Харкові.
10.03.2016 позивачем подано до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі за зустрічним позовом і ухвалою суду 16.03.2016 в судовому засіданні було розглянуто дане питання та ОСОБА_1 відмовлено у закритті провадження у справі за зустрічним позовом.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2016 року за клопотанням первісних відповідачів було призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2016 року відновлено провадження у справі.
В судовому засіданні 01.12.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління служб у справах дітей у вказаній справі за зустрічним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.04.2017, вказана справа розподілена до розгляду головуючим суддею Губською Я.В.
26.05.2017 у звязку із надходженням повідомлення експертної установи про неможливість проведення експертизи у справі, провадження у справі відновлено, призначено до розгляду в судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.08.2017 року було задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року було відновлено провадження у справі після проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року по даній справі було призначено підготовче судове засідання для розгляду справи в загальному позовному провадженні, на виконання п.9 ч.1 розділу ХІII ЦПК України, згідно до якого розгляд даної справи необхідно продовжувати за правилами, встановленими ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, службу у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради.
25.04.2018 ухвалою суду, що залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.08.2018, було відмовлено у прийнятті уточненої зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування, повернуто дану заяву заявникові.
25.04.2018 ухвалою суду було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечував з підстав, вказаних в позові та запереченнях.
Відповідачі за основним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з*явилися, повідомлені завчасно належним чином про час та місце судового розгляду, відповідачем ОСОБА_4 10.01.2017 подано до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності, в якому він підтримав вимоги зустрічного позову.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, проти задоволення вимог первісного позову заперечував з підстав, вказаних у позові та запереченнях.
Треті особи в судове засідання не заявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань щодо розгляду справи суду не надавали.
Заслухавши учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (статті 379, 382 Цивільного кодексу України).
Права власника квартири визначені статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником ј частини квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 10.06.2013 року, згідно якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 ј частину вищезазначеної квартири. (а.с. 8-9 т.1). Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками даної квартири згідно договору купівлі-продажу від 24.02.1999 року. (а.с. 10 т.1).
Рішенням Київського районного суду м. Харків від 22 квітня 2015 р. у справі №640/3528/15-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та відшкодуванні моральних збитків, був задоволений та в частині усунення перешкод та вселення рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23.06.2015 р. залишено без змін.

Факт перешкоджання відповідачами ОСОБА_9 позивачу ОСОБА_1 у проживанні в спірній квартирі, підтверджується його неодноразовими зверненням до правоохоронних органів від 31.05.2014, 12.06.2014, 28.12.2014, 22.10.2015, 30.10.2015.(а.с. 20 т.с. 1, а.с. 102-106 т.с. 2)

Згідно висновку Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 за фактом звернення ОСОБА_1, встановлено, що 30.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів зі скаргою на своїх сусідів по комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_5, які змінили замки від вхідних дверей та не впускають його.(а.с.18 т.с. 1)

Таким чином, судом встановлено, що право ОСОБА_1 на користування своєю власністю ј частиною квартири АДРЕСА_1 порушено відповідачами ОСОБА_9, і оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні цим майном, він має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у квартиру.

Однак, доводи позивача щодо вселення його саме в кімнату 3 площею 15 кв.м. суд вважає необґрунтованими, оскільки у ОСОБА_1 є право власності в спірній квартирі на ј частину згідно договору дарування від 10.06.2013 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006р. був визначений порядок користування спірною квартирою за участі ОСОБА_5 (особі яка подарувала позивачу свою частку) і інших рішень до суду не надано. Таким чином, враховуючи наявність спору між співвласниками та висновки судової будівельно-технічної експертизи щодо неможливості визначення порядку користування квартирою, суд вважає неможливим вселення ОСОБА_1 саме в кімнату №3, та вважає за необхідне постановити рішення про вселення його в квартиру АДРЕСА_4, де він має право власності на ј частину даної квартири.

Також, суд звертає увагу і на те, що звернення ОСОБА_5 з зустрічним позовом також підтверджують той факт, що ними здійснюються перешкоди у вселенні ОСОБА_1 в квартиру, оскільки в своїх позовних вимогах ОСОБА_5 заперечують сам факт проживання ОСОБА_1 в квартирі та неможливістю його проживання саме в кімнаті, яка раніше була виділена ОСОБА_5

Посилання відповідачів на те, що позивач ніколи в спірній квартирі не мешкав та у нього є інше житло, судом не приймається, оскільки у відповідності до ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Також, посилання представника відповідачів на ті обставини, що ОСОБА_1 вже звертався з позовом до суду про вселення та це є підставою для закриття провадження не є обґрунтованими та такими, що заслуговують на задоволення, оскільки підстави позовних вимог ОСОБА_1 є різними і він посилається на інші докази, які є предметом даних позовних вимог вже після винесення рішення в квітні 2015 року.

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні посилається на те, що його вселення до квартири не відбулося до теперішнього часу, оскільки відповідачі не впускають його до квартири, власником частки якої він є, чинять йому перешкоди, змінюють замки та не впускають навіть у супроводі працівників правоохоронних органів і таким чином його права, як власника житла порушено. Дані обставини не були спростовані відповідачами за основним позовом в судовому засіданні під час розгляду даної справи, а посилання на закриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду за 2015 рік не є перешкодою для винесення рішення по даній справі, оскільки дані обставини не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи від 28.11.2017 №16823213 ринкова вартість квартири АДРЕСА_6, складає 1 356 398 грн., ринкова вартість 1/4 частки вказаної квартири складає 339099,50грн. З технічної точки зору визначити варіанти порядку користування квартирою №14 вул. Чернишевського, 84 в м. Харкові між усіма співвласниками квартири, відповідно до їх часток (а саме ОСОБА_1 1/4 частка цієї квартири) не надається можливим з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, а саме оскільки планування та розмір даної квартири (об*ємне-планувальне рішення квартири) не дозволяє визначити порядок користування. Ринкова вартість 2,45 кв.м. квартири АДРЕСА_6, складає 46 674 грн. Ринкова вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_6, належить ОСОБА_1, складає 339099,50 грн. (а.с. 197-213)

Таким чином, питання визначення порядку користування квартирою за висновком судової будівельно-технічно експертизи не є можливим, а тому суд і не може визначити порядок користування станом на теперішній час за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в судовому порядку у разі наявності спору між співвласниками. При цьому сторони не позбавлені права вирішити вказане питання в договірному порядку, в тому числі з відступленням від ідеальних часток з урахуванням компенсації та вирішення можливості перепланування за згодою всіх співвласників.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Внаслідок спільних протиправних дій відповідачів завданих позивачу, які полягають у постійному тривалому (з жовтня 2013 року) перешкоджанні (шляхом ненадання доступу до спірної квартири) позивачу користуватися своїм житлом та проживати в ньому, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях переживання, оскільки тривалий час він фактично позбавлений права користування своїм майном (житлом), вимушений неодноразово звертатися до правоохоронних органів, до суду для відновлення своїх прав, тривалі час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 2500 грн. з кожного з відповідачів за основним позовом і саме таку суму моральної шкоди суд вважає обґрунтованою та достатньою, виходячи з обставин справи.

Відповідно до вимог 141 ЦПК України з відповідачів за основним позовом в рівних частинах на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 49,36 грн. з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16,335,344,358.386,1167,1190 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263,264,265,268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7) у користуванні власністю - ј частини квартири АДРЕСА_8.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_8.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2500 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 49,36 грн. з кожного.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 (АДРЕСА_9), ОСОБА_4 (АДРЕСА_9) до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради. про визначення порядку користування жилим приміщенням - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: