КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/6969/18 Головуючий у 1 інстанції: Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову у складі судді Муранової-Лесів І.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, просила визнати за нею право власності на:

- 1/2 частину квартири, загальною площею 72.1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину квартири, загальною площею 57,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, ДП « Колос» ;

- 2/ 3 частини садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Також просила визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на:

- 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, ДП « Колос» ;

- 1/ 3 частину садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 і заборонено приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Жаботинському І.В. та третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження наступного нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, ДП « Колос» ; садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., адреса даного будинку: АДРЕСА_3 , квартири, загальною площею 72.1 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; та квартири, загальною площею 57,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14 лютого 2019 було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано заходи забезпечення позову в частині заборони третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження наступного нерухомого майна: - квартири, загальною площею 72.1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та квартири, загальною площею 57,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

17 вересня 2019 року надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пекар А.О. про скасування заходів забезпечення позову, яке обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 , користуючись своїм правом, повторно звертається з клопотанням про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову у зв`язку з появою нових обставин, що обґрунтовують необхідність такого скасування.

Зокрема зазначали, що 23 серпня 2019 року рішенням Дарницького районного суду м.Києва у справі №753/6449/17 частково скасованим рішенням Апеляційного суду м.Києва від 01 листопада 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 72 651,43 доларів США.

Також 22 листопада 2017 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жаботинським І.В. відкрито два виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду, в рамках яких приватний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

28 лютого 2018 року Дарницьким районним судом м.Києва постановлено ухвалу у справі №753/23886/17ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м.Кива від 17 квітня 2018 року та ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року, якою подання приватного виконавця задоволено, та визначено частку боржника ОСОБА_3 у розмірі по Ѕ частини спірних квартир.

В ході виконання судового рішення у справі №753/6449/17 Дарницьким районним судом м.Києва визначено частку боржника ОСОБА_4 в розмірі по Ѕ частині квартир, які в подальшому в рахунок погашення боргу за актом про передачу майна стягувача зареєстровано за ОСОБА_1 . Також зазначала, що вартості від реалізованої Ѕ частини спірних квартир не достатньо для повного погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , тому приватним виконавцем було подано до Дарницького районного суду м.Києва також і подання про визначення частки ОСОБА_3 в спільному майні - земельній ділянці та садовому будинку.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 01 листопада 2018 року у справі №753/16562/18, залишеної в силі постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, визначено частку ОСОБА_3 у земельній ділянці та садовому будинку, які перебувають у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у розмірі Ѕ частини.

Зазначала, що набрало законної сили судове рішення, яким визначено частку ОСОБА_3 у земельній ділянці та садовому будинку, за таких обставин, в порядку, передбаченому ст.ст.355, 368, 372 ЦК України право спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку та садовий будинок припинилося, та виникло право спільної часткової власності ОСОБА_3 на Ѕ частину земельної ділянки та садового будинку, та відповідно ОСОБА_2 на Ѕ частини земельної ділянки та садового будинку.

Проте, у зв`язку з вжитими Бориспільським міськрайонним судом заходами забезпечення приватний виконавець не може вчиняти подальші, дії направлені на виконання рішення суду у справі №753/6449/17 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Заявник звертав увагу, що згідно з викладеними у Постанові Верховного Суду у справі №317/3272/16 від 06 березня 2019 року висновками, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Згідно з поданим клопотанням представник ОСОБА_1 просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року відмовлено в скасуванні заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким клопотання задовольнити та скасувати вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року заходи забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки спір щодо земельної ділянки та садового будинку між сторонами не вирішено.

Проте, колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За ч.1, 2, 4, 5 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року у даній справі, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, було задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, якою заборонено приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Жаботинському І.В. та третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження наступного нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, ДП « Колос» ; садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., адреса даного будинку: АДРЕСА_3 ; квартири, загальною площею 72.1 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, загальною площею 57,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14.02.2019 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано заходи забезпечення позову в частині заборони третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження наступного нерухомого майна:

- квартири, загальною площею 72.1 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартири, загальною площею 57,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в ході розгляду заяви про забезпечення позову, а також під час розгляду клопотання третьої особи ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову встановлено, що 23.08.2017 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23.08.2017 року у справі №753/6449/17, частково скасованим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01.11.2017 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 72651,43 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1890651 грн. 75 коп., та 3228грн. 54 коп. судового збору.

У рамках відкритого виконавчого провадження приватний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Так, 28.02.2018 року Дарницьким районним судом міста Києва прийнято ухвалу в справі №753/23866/17-ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.04.2018 року та ухвалою Верховного Суду від 02.07.2018 року, якою подання Приватного виконавця задоволено. Визначено частку боржника ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя квартирі АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_2

Визначено частку боржника ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини у спільному сумісному майні подружжя квартири АДРЕСА_6 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26.08.2008року. Накладено арешт на 1/2 частини зазначених квартир, які належать ОСОБА_2 ..

Крім того, з моменту винесення останньої ухвали щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 01.11.2018 року у справі №753/16562/18, залишеної в силі постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2019 року, було розглянуто ще одне подання приватного виконавця та визначено частку ОСОБА_3 у земельній ділянці та садовому будинку, які перебувають у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у розмірі Ѕ частини (а.с.23-24,25-27).

Проте, суд першої інстанції не погодився, що вжиття заходів забезпечення позову перешкоджають виконанню судового рішення. Так, суд зазначив, що рішення суду, яким би було звернуто стягнення на спірне нерухоме майно на користь ОСОБА_5 , зокрема, в порядку, визначеному ст.366 ЦК України, відсутнє. Майно перебуває у спільній власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Суд врахував, що метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення, а дана справа по суті позову ще не розглянута, і оцінку доводам третьої особи, що даний позов про поділ спільного майна подружжя використовується відповідачем ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 , позивачем у справі, з метою уникнути виконання судового рішення про стягнення боргу, буде надано судом при винесенні рішення по суті позову. Крім того, доказів того, що виконання судового про стягнення боргу неможливо за рахунок коштів чи належного боржнику рухомого, а також іншого нерухомого майна, при розгляду клопотання суду не було надано.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися.

Так, клопотання представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення обґрунтовано тим, що предметом поданого ОСОБА_2 позову про поділ майна подружжя є наступне нерухоме майно:

1. Квартира загальною площею 72,1 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 текстом - Квартира 1 );

2. Квартира загальною площею 57,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 надалі за текстом - Квартира 2);

3. Земельна ділянка площею 0,04400 га, кадастровий номер: Бориспільський район, с/рада Гнідинська, ДП «Колос» (надалі за текстом - Земельна ділянка)-,

4. Садовий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 (надалі за текстом - Садовий будинок)

29.11.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Жаботинському І.В. та третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а 14.02.2019 року заходи забезпечення в частині Квартир скасовано.

Проте, 23.08.2017 року набрало законної сили рішення суду в справі №753/6449/17. яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 72 651,43 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1 890 651,75 грн. та 3 228,54 грн. судового збору.

22.11.2017 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жаботинським І.В. відкрито два виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду, які об`єднано в одне зведене за №55225986, в рамках якого, в порядку, передбаченому статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відсутністьу ОСОБА_7 коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог ОСОБА_1 а також встановлено, що за час перебування ОСОБА_7 у шлюбі з ОСОБА_2 ними придбано нерухоме майно.

З метою визначення частки майна боржника у спільному сумісному майні приватний виконавець звернувся з відповідним поданням до Дарницького районного суду міста Києва.

01 листопада 2018 року Дарницьким районним судом міста Києва прийнято ухвалу в справі №753/16562/18, що залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2019 року, якою визначено частку ОСОБА_7 в садовому будинку та земельній ділянці, а саме в розмірі Ѕ частини майна.

Разом з тим, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2018 року заходи забезпечення позову перешкоджають вчиненню приватним виконавцем подальших дій щодо виконання рішення суду, а саме, звернення стягнення на належну ОСОБА_8 1/2частину земельної ділянки та садового будинку в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 .

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»),

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили недопустимо. При цьому, ані Цивільним процесуальним кодексом України, ані Законом України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість заборони в порядку забезпечення позову державному або приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії в ході виконання іншого судового рішення, яке набрало законної сили.

Саме, у зв`язку з тим, що вжиті Бориспільським міськрайонним судом Київської області заходи перешкоджають виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, представником ОСОБА_1 подано повторно клопотання про скасування заходів забезпечення позову, так як у задоволенні першого клопотання про скасування заходів забезпечення в частині земельної ділянки та садового будинку судом було відмовлено у зв`язку з не набранням законної сили ухвали Дарницького районного суду міста Києва про визначення частки ОСОБА_7 в зазначеному майні.

Як було зазначено вище, відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування вжитих заходів забезпечення позову, суд вказав що: «не погоджується, що вжиття заходів забезпечення позову перешкоджають виконанню судового рішення».

Проте, такі висновки суду помилковими та такими, що не відповідають вказаним вище гарантіям права на виконання судового рішення і суперечать дійсним обставинам справи.

Так, в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ОСОБА_9 набуто у власність садовий будинок та земельну ділянку, у зв`язку з чим вказане нерухоме майно в силу статті 60 Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя.

Визначення частки майна боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

За ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Отже, частка майна ОСОБА_7 визначена в спосіб, передбачений для визначення частки в межах виконавчого провадження згідно зі статтею 443 ЦПК України, в той час як звернення стягнення на нерухоме майно в порядку, визначеному ст.366 ЦК України, якою передбачено право кредитора співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, про яке зазначає суд в оскаржуваній ухвалі, є іншим самостійним способом судового захисту прав та інтересів кредитора, шляхом пред`явлення окремого позову.

Вибір того чи іншого способу захисту є конституційним правом кредитора та не в компетенції суду першої інстанції в ході розгляду справи про поділ майна боржника та його дружини вирішувати який спосіб захисту порушеного права обрати кредитору, а відтак обрання ОСОБА_1 іншого, аніж вказано в оскаржуваній ухвалі, способу захисту права, не може бути підставою для унеможливлення примусового виконання рішення суду в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Тепер щодо відсутності предмету спору про поділ майна подружжя.

Так, ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про поділ нерухомого майна як спільного майна подружжя, але зазначене нерухоме майно вже поділено.

Так, 28.02.2018 Дарницьким районним судом міста Києва прийнято ухвалу у справі №753/23866/17-ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.04.2018 року, якою подання приватного виконавця задоволено та визначено частку боржника - ОСОБА_3 в розмірі по 1/2частині квартир.

01 листопада 2018 року Дарницьким районним судом міста Києва прийнято ухвалу в справі №753/16562/18, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2019року, якою подання приватного виконавця задоволено та визначено частку ОСОБА_7 в розмірі по 1/2 частини садового будинку та земельної ділянки.

Згідно з ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

А так як нерухоме майно вже поділено, іншого майна ОСОБА_2 не заявлено до поділу,то предмет спору про поділ майна подружжя відсутній.

Оскільки рішення суду, яким визначено частку ОСОБА_7 у земельній ділянці та садовому будинку набрало законної сили та воно на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України є преюдиційним для даної справи, то Бориспільський міськрайонний суд Київської області не може приймати рішення всупереч остаточному судовому рішенню, яким вже визначено частки позивача та відповідача в спільному майні.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, і розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір.

Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року в справі №317/3272/16-ц та від 20 травня 2019 року в справі №461/12463/15-ц зазначив, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Разом з тим, з позовної заяви не вбачається в чому ж саме полягає спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 позовом про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 звернулася 05.09.2018 pоку, тобто після того, коли подружжя Богданових дізналося про призначення до розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна Дарницьким районним судом міста Києва (з поданням приватний виконавець звернувся у серпні 2018 року), крім того, відповідач позов визнає в повному обсязі. Також, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 шлюб не розірвано і вони продовжують проживати разом.

На підставі викладеного вбачається, що спір між позивачем та відповідачем про поділ спільного майна подружжя штучно створений з метою уникнення виконання судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 , а вжитий судом захід забезпечення позову у вигляді заборони приватному виконавцю та ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки та садового будинку сприяє відповідачу внедопущенні виконання судового рішення за рахунок належного йому майна, та перешкоджає законному способу виконання судового рішення, що набрало законної сили, і таким чином, порушує право ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання двох виконавчих листів Дарницького районного суду міста Києва: №753/6449/17 від 08.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 228 грн. 54 коп., та №753/6449/17 від 08.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1890 651 грн. 75 коп.

Щодо незаконності висновків суду першої інстанції про необхідність ОСОБА_1 надати суду докази того, що виконання судового рішення про стягнення боргу неможливо за рахунок коштів чи належного боржнику рухомого, а також нерухомого майна, то за приписами статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Проте, суд першої інстанції не врахував положень вищезазначеної статті Закону України «Про виконавче провадження», а також не зважив на відсутність у ОСОБА_7 іншого майна, за рахунок якого може бути виконано рішення суду, що вже було встановлено приватним виконавцем в ході виконання судового рішення та підтверджено ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2018 року у справі №753/23866/17-ц та від 01.11.2018 року у справі №753/16562/18, прийнятими за результатами розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника, а тому дані факти на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України є преюдиційними для даної справи та вони не входять в предмет доказування при вирішенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі.

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про те, що ОСОБА_10 не перебуває на обліку в органах Державної податкової служби, у нього немає офіційних джерел доходів та офіційного місця роботи, і пенсію він також не отримує. Саме у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 іншого майна, за рахунок якого може бути виконано рішення суду, приватний виконавець і звернувся, в порядку, передбаченому статтею 443 ЦПК України з поданням про визначення частки майна божника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами до Дарницького районного суду м. Києва, в результаті розгляду якого визначено частку ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини земельної ділянки та садового будинку.

На підставі викладеного, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2019 року у справі №359/6969/18, якою відмовлено у скасуванні вжитих судом заходів забезпечення позову, є незаконною, такою, що прийнята у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову і прийняття постанови, якою заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, в частині заборони приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Жаботинському І.В. та третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, Державне підприємство «Колос», садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., адреса даного будинку: АДРЕСА_3 - скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову скасувати і прийняти постанову.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, в частині заборони приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Жаботинському Івану Володимировичу та третій особі ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,04400 га, кадастровий номер: :04:002:0536, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська, Державне підприємство «Колос», садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 371,2 кв. м., адреса даного будинку: АДРЕСА_3 - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: