Номер провадження: 22-ц/813/4646/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - Поповської Інни Петрівни на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року представник ОМР звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Одеси, у дворі житлового будинку по АДРЕСА_1 . Приписи КП «ЖКС «Фонтанський» щодо демонтажу будівництва не виконує, дозвільних документів на будівництво не має, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22 січня 2019 року позов Одеської міської ради залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Одеської міської ради - Поповська Інна Петрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у позові за безпідставністю заявлених вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, суд першої інстанції виходив з того, що документи на підставі яких позивач звернувся до суду містять інформацію про самочинне будівництво різних об`єктів, а порушення прав територіальної громади в особі Одеської міської ради, що є позивачем по справі, зважаючи на недоведеність форми власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташована споруда зведена (реконструйована) відповідачем до комунальної форми власності, не вбачається.

Судом встановлено, що:

- на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22.01.2004 року власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.23);

- ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , видане Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15.11.2011 року (а.с.34);

- ОСОБА_2 призначив своїм спадкоємцем всього майна ОСОБА_1 , що вбачається із заповіту, складеного 04.06.2010 року та зареєстрований в реєстрі за № 1147 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. (а.с.32);

- 28.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» із заявою, в якій просив змінити ветхий паркан та цегляний (а.с.33);

- довідкою від 18.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юриспрудент» підтвердили, що пакет документів по благоустрою та будівництву підсобних приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , на затвердженні в «ГАСКе г. Одессы» (а.с.10);

-комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» 01.08.2014 року видало припис ОСОБА_1 , яким запропонувало в строк до 05.08.2014 року надати проекту-правову та дозвільну документацію на реконструкцію паркану (а.с.14);

-комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» 06.08.2014 року видало припис ОСОБА_1 , яким запропонувало в строк до 10.08.2014 року надати проекту-правову та дозвільну документацію на реконструкцію паркану (а.с.11);

- 12.11.2014 року комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» повідомив Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради про роботи по будівництву окремо розташованої камінної будови без документів, що здійснюються ОСОБА_7 на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9);

- Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, розглянувши документи КП «ЖКС «Фонтанський» 26.11.2014 року видала розпорядження №740 «Про демонтаж одноповерхової споруди, самовільно побудованої на території двору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яким зобов`язала ОСОБА_1 негайно припинити будівельні роботи та демонтувати самовільно побудовану одноповерхову споруду (а.с.8);

- Приморська районна адміністрація Одеської міської ради листом №01-12/2440(3) від 12.12.2014 року направила директору юридичного департаменту ОМР пакет документів по факту самочинного будівництва одноповерхової будівлі на території двору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7);

- під час розгляду справи судом 11.03.2016 року Приморська районна адміністрація направила лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, яким зазначили, що виходом за місцем працівниками райадміністрації департаменту Державної-архітектурно-будівельної інструкції в Одеській області, управління архітектури та містобудування ОМР та КП «ЖКС «Порто-Франківський» було проведено комісійне обстеження за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64);

- комісією складено акт від 17.03.2016 року, яким зазначено; «при візуальному огляді будівлі роботи не виконувалися, власник відсутній, правоустановчі документи не надано. Орієнтовні розміри будівлі 6 м довжини та 3 м ширини, з надбудовою 2-го поверху орієнтованою висотою 2,5 м.» (а.с.65).

Відповідно до ст. 367 ч. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України 2004 року).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (тут і далі в редакції на час розгляду справи) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії-), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Одеська міська рада відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15). Близький за змістом припис викладений у частині першій статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Одеським апеляційним судом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, до адміністративних судів могли бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цьому приписі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України у зазначеній редакції позначав орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу або іншого суб`єкта, який здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України у вказаній редакції").

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у тій же редакції визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (частина перша, пункт 5 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом). Близький за змістом припис закріплений у пункті 5 частини першої статті 19 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи Одеським апеляційним судом.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Аналогічний зміст має термін «владні управлінські функції», закріплений у пункті 1 частини першої статті З КАС України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно зведеної будівлі.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що звернувся до суду з позовом про захист права комунальної власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час подання позову, передбачала, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право на забудову власник реалізує за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина четверта статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позивач у позові зазначав, що самовільно зайняту відповідачем земельну ділянку, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, слід звільнити, обґрунтувавши позов порушенням вимог статей 319, 375, 376 ЦК України, статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Разом з тим в якості підстав позову Одеська міська рада зазначила, що відповідач не виконав розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо припинення самочинного будівництва та демонтаж зведеної будівлі на території двору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відповідні приписи КП «ЖКС «Фонтанський» щодо надання проекту-правової та дозвільної документації на реконструкцію.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, а КП «ЖКС «Фонтанський» - комунальним підприємством, яке утворено Одеською міською радою і є підзвітним Одеській міськраді.

Отже, реалізуючи в межах компетенції свої повноваження власника земельної ділянки, яка відноситься до комунальної форми власності в силу закону - ст. 83 ЗК України, Одеська міська рада разом з тим здійснила реалізацію передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, який означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що підтверджує владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Як вбачається з встановлених у справі обставин, Одеська міська рада в межах наданих їй законами повноважень силами здійснювала відповідний контроль, виконавчий орган Одеської міської ради - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради приймав рішення, обов`язкове для виконання відповідачем, а утворене Одеською міською радою і підзвітне їй комунальне підприємство видало приписи про усунення порушень, внаслідок чого спір, який є предметом цього судового розгляду є публічно-правовим.

Саме це є визначальним у розмежуванні компетенції судів для правильного визначення предметної юрисдикції спору (близький за змістом та смислом є висновок викладений у п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 520/9253/17, провадження № 14-312 цс 19).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що у відповідності до встановлених у справі № 520/9253/17 обставин, Одеська міська рада в межах наданих їй законами повноважень відповідного контролю не здійснювала, рішень, обов`язкових для виконання відповідачкою, не приймала, приписів про усунення порушень не видавала, а спір, який є предметом судового розгляду у зазначені справі, пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права.

Встановивши, що у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, Одеська міська рада здійснила реалізацію передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності в особі свого виконавчого органу та утвореного нею комунального підприємства, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим.

При цьому, Одеський апеляційний суд вважає посилання п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 520/9253/17 є в даному випадку обґрунтованим застосуванням релевантної судової практики.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 367 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасування, оскільки ним також порушені норми процесуального права щодо юрисдикційності спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позов без розгляду повністю або частково.

Згідно з ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 377 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Поповської Інни Петрівни - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 січня 2019 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі № 522/15574/15-ц за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва - закрити.

Повідомити Одеську міську раду, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено: 23.12.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова