Провадження №2-з/760/17/19
Справа №372/3900/17
У Х В А Л А

24 січня 2019 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг по тілу кредиту - 5592930,00 грн.; борг по відсоткам - 67643129,72 грн. та інфляційні витрати - 749452,62 грн.

22.01.2019 р. позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить в якості забезпечення позову по справі № 372/3900/17 накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки ДРФО НОМЕР_1, що зареєстровано на праві власності, а саме квартиру загальною площею 366,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 05 вересня 2016 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений Договір позики на суму 5592930,00 грн. зі строком повернення позики до 04.03.2017 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики було укладено Договір іпотеки від 05 вересня 2016 р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3, реєстровий номер 1157, за умовами якого відповідачем був переданий об'єкт житлової нерухомості (квартира) загальною площею 366,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить останньому на праві приватної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності НОМЕР_3, виданого 20.07.2016 р. Українською міською радою Обухівського району Київської області.

Позивач зазначає, що майно, яке є предметом іпотеки, викликало спір між відповідачем та його колишньою дружиною ОСОБА_4.

У лютому 2017 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 12 липня 1986 р. по 13.10.2015 р. вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. За час шлюбу подружжя набуло майно, у тому числі квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.10.2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 р., рішення Обухівського районного суду Київської області залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 30.11.2018 р., касаційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено шляхом визнання договору іпотеки від 05.09.2016 р. недійсним.

Тому позивач вважає за необхідне в якості забезпечення позову по справі № 372/3900/17 накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки є можливість того, що ОСОБА_2, щоб уникнути відповідальності за невиконання умов договору іпотеки, має можливість продати майно, яке передав позивачу в забезпечення умов невиконання договору іпотеки від 05.09.2016 р.

На підставі викладеного, просив клопотання задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши подане клопотання, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з інформаційної довідки № 153474240 від 22.01.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником квартири, загальною площею 366,8 кв.м., житловою площею 803, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (дублікат від 20 липня 2016 року), виданим на підставі рішення виконкому Української міської ради від 27 листопада 2008 року № 465. Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності 15 грудня 2008 року за реєстраційним номером 25260875.

Враховуючи вищенаведені обставини, зокрема, що між сторонами у справі виник спір, з огляду на значну ціну позову у даній справі, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована, оскільки повідомлені заявником обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Разом з тим, вбачається, що постановою Верховного суду від 21.11.2018 р. (справа № 372/504/17, провадження № 14-325цс18), визнати недійсним договір іпотеки від 05 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі 05 вересня 2016 року за № 1157.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ОленуЛеонідівну виключити записи про обтяження, внесені 05 вересня 2016 року, з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № № 16243266, 16239951.

Зазначеною постановою Верховного суду встановлено наступні обставини.

12 липня 1986 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

13 жовтня 2015 р. шлюб між ОСОБА_4та ОСОБА_2 розірвано.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Майно, яке є спільною частковою власністю, передано в іпотеку без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Оскільки договір іпотеки від 05 вересня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4, яка є співвласником предмета іпотеки в силу вимог статті 60 СК України і така обставина не спростована, то оскаржуваний договір відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи викладене, вивчивши письмові докази, суд, виходячи з того, що ОСОБА_4 є співвласником предмета іпотеки в силу вимог ст. 60 СК України, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову частково, шляхом накладення арешту на Ѕ частину нерухомого майна, яке належить відповідачу, а саме на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись статтями ст.ст. 149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Накласти арешт на Ѕ частину квартири, загальною площею 366,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог про забезпечення позову - відмовити.

Найменування стягувача та боржника: позивач - ОСОБА_1, адреса проживання: АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_2; відповідач - ОСОБА_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_5 адреса проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - НОМЕР_1.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.