Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 295/918/15-ц

провадження № 61-32557св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03 липня 2017 року в складі судді Чішман Л. М. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що сторони з 05 серпня 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 14 жовтня 2014 року.

Під час шлюбу сторонами набули у власність наступне майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 ; 27/100 частин нежитлової будівлі та земельну ділянку комерційного призначення площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 ; 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 ; автомобілі: Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311, Volkswagen Caddy.

Сторони не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- відповідно до третього варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 16 вересня 2015 року поділити між сторонами у натурі будинок на АДРЕСА_1 в рівних частках;

- визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки на АДРЕСА_1 ;

- відповідно до варіантів № 1 чи № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 жовтня 2016 року поділити у натурі частину нежитлової будівлі ( 27 /100) на АДРЕСА_2 ;

- визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки на АДРЕСА_2 ;

- виділити йому автомобілі: Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311; а відповідачу виділити автомобіль Volkswagen Caddy;

- виділити відповідачу 3/4 квартири АДРЕСА_3 ;

- стягнути з відповідача 169 364 грн грошової компенсації вартості частки позивача в разі неподільності майна.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що крім зазначеного у первісній позовній заяві майна сторонами під час шлюбу також набуто: садовий (дачний) будинок у садовому товаристві АДРЕСА_5 ; будівельні матеріали у вигляді гаража АДРЕСА_4.

Зазначила, що вона є інвалідом 2 групи, крім того не має можливості проживати із ОСОБА_1 в одному будинку, оскільки між сторонами склались неприязні відносини, іншого житла вона немає.

Також вказувала, що житловий будинок АДРЕСА_1 та 27/100 частин нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 мають бути виключені з розподілу, оскільки не є об`єктами спільної сумісної власності, а належать їй на праві особистої власності, так як це майно придбано за її особисті кошти та кошти її батьків.

Зазначила, що у нежитловому приміщенні на АДРЕСА_2 вона здійснює свою підприємницьку діяльність.

На підставі викладеного ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- виділити їй автомобілі: Volkswagen Caddy та Ssangyong Rexton; визнати її особистою приватною власністю житловий будинок на АДРЕСА_1 , 27 / 100 частин нежитлової будівлі та земельну ділянку на АДРЕСА_2 .

- виділити ОСОБА_1 : автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 311, садовий будинок у с. Буки Житомирського району; будівельні матеріали у вигляді гаража АДРЕСА_4 ; 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію у розмірі 470 592 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 ; 27/100 частин нежитлової будівлі та земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 ; 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , автомобілі Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311, Volkswagen Caddy.

Розділено спільне майно нажите під час перебування у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним.

Поділено у натурі житловий будинок АДРЕСА_1 по 1 варіанту розподілу згідно з висновком експерта від 16 вересня 2015 року (який є невід`ємною частиною рішення суду), який розроблений з відхиленням від ідеальних часток по площі будинку і вартості будівель та споруд, а саме: співвласнику № 1 - ОСОБА_1 , виділено у натурі: приміщення «1-13» - коридор площею 20,7 кв. м, вартістю 130 574,00 грн; приміщення «1-14» - кімнату площею 15,2 кв. м, вартістю 95 880 грн; приміщення «1-15» - кімнату площею 15 кв. м, вартістю 94 619 грн; приміщення «1-16» - кімнату площею 13,2 кв. м, вартістю 83 265 грн; приміщення «1-17» - санвузол площею 7,2 кв. м, вартістю 45 417 грн; приміщення «1-18» - кімнату площею 20 кв. м, вартістю 126 158 грн; приміщення «1-1» - гараж площею 51,1 кв. м, вартістю 322 335 грн; приміщення «1-2» - сходову клітину площею 2,7 кв. м, вартістю 17 031 грн; всього по будинку - площею 145,1 кв. м, вартістю 915 279 грн; господарські будівлі та споруди: приміщення № 1-3-2 - 1/2 частина огорожі вартістю 24 945 грн; приміщення «В» - альтанка вартістю 44 213 грн; приміщення «Б/1» - 34/100 частин сараю «Б» (приміщення «Б-5», малюнок № 8) вартістю 63 774 грн; всього по будівлям та спорудам - вартістю 1 048 211 грн.

Співвласнику № 2 - ОСОБА_2, виділено в натурі: приміщення «1-6» -веранду площею 7 кв. м, вартістю 44 155 грн; приміщення «1-7» - коридор площею 8 кв. м, вартістю 50 463 грн; приміщення «1-8» - кухню площею 12,9 кв. м, вартістю 81 372 грн; приміщення «1-9» - санвузол площею 9,2 кв. м, вартістю 58 033 грн; приміщення «1-10» - вітальню площею 28,6 кв. м, вартістю 180 408 грн; приміщення «1-11» - кімнату площею 18,3 кв. м, вартістю 115 435 грн; приміщення «11-2» - кімнату площею 14,7 кв. м, вартістю 92 726 грн, приміщення «1-3» - пральню площею 16,6 кв. м, вартістю 104 712 грн, приміщення «1-4» - топкову площею 14,4 кв. м, вартістю 90 834 грн; приміщення «1-5» - кладову площею 10,7 кв. м, вартістю 67 495 грн; всього по будинку - 140,4 кв. м, вартістю 885 633 грн; господарські будівлі та споруди: приміщення № 1-3-1 - 1/2 частина огорожі вартістю 24 945 грн; приміщення «У» - вбиральня вартістю 11 813 грн; приміщення «Б/2» - 66/100 частин сараю «Б» (приміщення «Б-1», «Б-2», «Б-3», малюнок № 8) вартістю 123 798 грн; всього по будівлях та спорудам - 1 046 189 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 011 грн компенсації при відступленні від ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнано право власності за ОСОБА_2 на автомобіль Volkswagen Caddy.

Залишено автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 311 на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 281,60 грн компенсації вартості при поділі автомобілів Volkswagen Caddy та Mersedes-Benz Sprinter 311.

Визнано право власності на автомобіль Ssangyong Rexton, на земельну ділянку площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 , на 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , на 27/100 частин нежитлової будівлі та земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 458,05 грн судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 , 27 / 100 частин нежитлової будівлі та земельна ділянка площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 , 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , автомобілі: Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311 та Volkswagen Caddy набуті сторонами під час шлюбу за спільні кошти, тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 не подала до суду належних та допустимих доказів, що будинок на АДРЕСА_1 , 27/100 частин нежитлової будівлі та земельна ділянка площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 набуті за її особисті кошти, тому є її власністю.

Крім того, ОСОБА_2 не подала до суду доказів придбання сторонами садового (дачного) будинку у садовому товаристві АДРЕСА_5 та будівельних матеріалів у вигляді гаража АДРЕСА_4, а також реєстрації цього майна за ними.

Також до суду не подано доказів із зазначенням, які саме будівельні матеріали, обладнання та інше майно (їх найменування) були використані в процесі будівництва (створення майна): вищевказаного садового (дачного) будинку та гаража.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у поділі в натурі 27/100 частин нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_2 скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.

Поділено в натурі 27/100 частин нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 згідно з висновком експерта від 28 жовтня 2016 року.

ОСОБА_1 виділено 38/100 частин торгового залу (приміщення «1-2») площею 13,2 кв. м, вартістю 77 737 грн, та підсобне приміщення «1-1» площею 24,7 кв. м, вартістю 145 463 грн, загальною вартістю 223 200 грн.

ОСОБА_2 виділено 62/100 частин торгового залу (приміщення «1-2») площею 21,1 кв. м, вартістю 124 262 грн, та кабінет (приміщення «1-3»), площею 16,8 кв. м, вартістю 98 938 грн, загальною вартістю 223 200 грн.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласникам необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, зазначені у варіанті № 1 та додатку № 2 до висновку експерта від 28 жовтня 2016 року у приміщеннях, які виділені в натурі кожному співвласнику.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судовий експерт у висновку вказав можливий варіант розподілу спірного нерухомого майна з відхиленням від нормативних документів, з виділенням кожному із співвласників по рівній 1/2 частині без відступу від ідеальних часток та вартості цих приміщень.

Колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість виділення в натурі спірного об`єкта нерухомості сторонам по справі згідно із запропонованим варіантом поділу у висновку експерта від 28 жовтня 2016 року, оскільки сторони зазначали про наявність конфліктної ситуації між ними та неможливість спільно проживати і користуватися майном, а вказали, що майно можливо поділити в натурі.

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно поділити спірне майно та не дали належної правової оцінки доводам позивача за зустрічним позовом щодо майна, яке вона набула у приватну власність.

Суди залишили поза увагою, що будинок АДРЕСА_1 побудований за особисті кошти ОСОБА_2 та кошти її батьків.

Спільне користування 3/4 частинами квартири АДРЕСА_3 є неможливим, оскільки відносини між сторонами є неприязними та постійно виникають конфліктні ситуації.

Також суди залишили поза увагою, що 27/100 частин нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_2 як фізичною особою - підприємцем саме для підприємницької діяльності, тому є її особистою власністю, однак згідно з висновком експерта, будинок АДРЕСА_1 не підлягає поділу між сторонами, тому повинен бути виділеним саме їй.

Крім того, суди необґрунтовано відмовили у поділі садового будинку та гаража, які набуто за спільні кошти подружжя та які перебувають у користуванні ОСОБА_1 .

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що суди правильно поділили спільне сумісне майно подружжя, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони з 05 серпня 1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 14 жовтня 2014 року.

Під час шлюбу сторонами набуто у власність наступне майно: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 ; 27/100 частин нежитлової будівлі та земельну ділянку комерційного призначення площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 ; 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 ; автомобілі: Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311, Volkswagen Caddy.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0886 га на АДРЕСА_1, 27 / 100 частин нежитлової будівлі та земельна ділянка площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 , 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , автомобілі: Ssangyong Rexton, Mersedes-Benz Sprinter 311 та Volkswagen Caddy набуті сторонами під час шлюбу за спільні кошти, тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 не подала до суду належних та допустимих доказів, що будинок на АДРЕСА_1 , 27/100 частин нежитлової будівлі та земельна ділянка площею 0,0122 га на АДРЕСА_2 набуті є її особисті кошти, тому є її власністю.

Крім того, ОСОБА_2 не подала до суду доказів придбання сторонами садового (дачного) будинку у садовому товаристві АДРЕСА_5 та будівельних матеріалів у вигляді гаража АДРЕСА_4, а також реєстрації цього майна за ними.

Також до суду не подано доказів із зазначенням, які саме будівельні матеріали, обладнання та інше майно (їх найменування) були використані в процесі будівництва (створення майна): вищевказаного садового (дачного) будинку та гаража.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у поділі в натурі 27/100 частин нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 та ухвалюючи нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд правильно врахував висновок експерта від 28 жовтня 2016 року та поділив в натурі вказану будівлю.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди не правильно поділити спірне майно та не дали належної правової оцінки доводам позивача за зустрічним позовом щодо майна, яке вона набула у приватну власність, оскільки у рішенні суду першої інстанції у нескасованій частині та у рішенні апеляційного суду наведено дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінено всі докази, з яких суди виходили при вирішенні спору. У мотивувальній частині вказаних судових рішень міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що будинок АДРЕСА_1 побудований за особисті кошти ОСОБА_2 та кошти її батьків, оскільки такі обставини не доведені належними та допустимими доказами. При цьому судами враховано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги, що 27/100 частин нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_2 як фізичною особою - підприємцем саме для підприємницької діяльності, тому є її особистою власністю, не доведені належними та допустимими доказами. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08 квітня 1998 року зареєстрований також як фізична особа - підприємець та здійснював підприємницьку діяльність.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази набуття сторонами садового (дачного) будинку у садовому товаристві АДРЕСА_5 та гаража АДРЕСА_4 .

Доводи касаційної скарги про необхідність поділу цього садового (дачного) будинку та гаража не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів їх набуття, переліку матеріалів тощо, які давали б підстави для поділу. Звіт про оцінку садового будинку, довідка від 10 липня 2014 року про членство ОСОБА_1 в товаристві та володіння ним у товаристві земельною ділянкою площею 0,006 га № 748 не є належним та допустимим доказом придбання спірного майна у спільну сумісну власність подружжя.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо можливості поділу судами неподільних речей: третього автомобіля Ssangyong Rexton та 3/4 частини квартири АДРЕСА_3 , оскільки сторони не виявили бажання набуття цього майна у власність один одному з компенсацією вартості часток у зв`язку з їх припиненням, що не позбавляє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зробити це у майбутньому шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Доводи касаційної скарги щодо приватизації позивачем за зустрічним позовом земельної ділянки площею 0,0886 га на АДРЕСА_1 не спростовують законності рішення апеляційного суду в частині її (земельної ділянки) поділу, оскільки, у разі отримання у власність частини будинку, до власника переходить і частина земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, пропорційно частці.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків місцевого суду в нескасованій частині та суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03 липня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк