Провадження № 2/754/926/19
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2019 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Скрипки О.І.,

за участю секретаря Моторенко К.О.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання ОСОБА_1 про забезпечення судових витрат (на професійну правничу допомогу) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про забезпечення судових витрат (на професійну правничу допомогу) в порядку ст.135 ЦПК України шляхом зобов'язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 28 376,40 грн. Вважає, що позов ОСОБА_3 має ознаки завідомо безпідставного та ознаки зловживання правом на позов. Крім того вказує, що позивач не має зареєстрованого у встановленому Законом порядку місця проживання та не працює, що може зробити неможливим стягнення з нього, як з позивача, судових витрат, понесених відповідачем, в разі відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 клопотання підтримали та просили про його задоволення.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, надавши суду заперечення проти клопотання, в якому просять також провести судове засідання без їх участі. У вказаних запереченнях позивач та його представник вказують на безпідставність клопотання, оскільки ініціатором позовів, що перебували та перебувають у проваджені суду, була ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_3, яка законним шляхом намагалась відновити свої порушені відповідачем права та майнові інтереси, що не свідчить про зловживання процесуальними правами, а тому клопотання відповідача про те, що позови мають штучний характер, ґрунтуються на її (відповідача) припущеннях.

Також, позивач та його представник зазначили про те, що міркування відповідача та її представника про відсутність у позивача роботи, зареєстрованого місця проживання та майна не підтверджені належними доказами, як і не надано доказів утруднення отримання ними цих доказів, а також відсутнє клопотання про витребування судом таких доказів. Позивач та його представник запевняють, що позивач має роботу та місце проживання та місцезнаходження, позивач володіє як рухомим, так і нерухомим майном, є засновником та учасником цілого ряду суб'єктів господарювання у вигляді зареєстрованих юридичних осіб як в Україні, так і за її межами, має поточні депозитні рахунки в банківських установах, в т.ч. і за кордоном. Позивач та його представник вважають, що зобов'язання позивача судом розкрити свій майновий стан з наданням підтверджуючих документів суперечить чинному законодавству, а також свідчить про упередженість суду та безпідставне втручання судом в його особисте життя.

Крім того, позивач та його представник вказали, що на їх думку, розмір забезпеченої суми витрат на правову допомогу в розмірі 28 376,40 грн. є неадекватним ціні за надані послуги та є неспівмірними зі складністю справи і витраченого адвокатом часу на ведення справи на боці відповідача, і такий розмір, на їх думку, має становити 3338,40 грн.

Посилаючись на викладене, позивач та його представник просили відмовити в задоволенні клопотання, а у випадку застосування таких заходів забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір до розміру 3338,40 грн.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, вивчивши подане письмове клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено, що 09.04.2016 року між ОСОБА_2 (адвокатом) та ОСОБА_1 (клієнтом) укладено договір-доручення про надання правової допомоги.

Відповідно до попереднього розрахунку витрат на правову допомогу, що підлягають виплаті адвокату, відповідач очікує понести в зв'язку з розглядом даної справи витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 28 376,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 2, 4, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 135 ЦПК України визначено, що суд може зобов'язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Відповідно до ч. 4 ст. 135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат, суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв'язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Згідно із ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у п.п. 47, 48 роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи зміст клопотання в сукупності з наявними матеріалами справи, суд не може зробити висновок, що позов є завідомо безпідставним, оскільки цей висновок буде упереджений, передчасний та такий, що порушує рівність сторін в процесі. Крім того, відсутні підстави вважати, що має місце зловживання позивачем своїм правом на позов.

Відтак, клопотання відповідача з цих підстав задоволенню не підлягає.

Що ж стосується обґрунтування клопотання відповідно до п.2 абз.2 ч.4 ст.135 ЦПК України, то дійсно, позивачем на вимогу суду не надано доказів про його зареєстроване місце проживання (перебування) на території України. Однак, на даний час в матеріалах справи відсутні докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таким чином, суд вважає, що заявлене клопотання стосовно внесення грошових коштів на депозитний рахунок не обмежує прав сторін, та не порушує вимог чинного законодавства, однак в його задоволенні необхідно відмовити з підстав недоведеності викладених у ньому обставин.

Керуючись ст.ст.135, 137, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення судових витрат (на професійну правничу допомогу) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду, - оскарженню не підлягає.

Суддя: