ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4178/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2629/19Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2019 року, ухвалене суддею Шелудяковим Л.В., повний текст рішення складено 14 серпня 2019 р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , Полтавської районної ради Полтавської області про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4 , виконавчого комітету Полтавської районної ради Полтавської області про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11. 2018 року в якості правонаступника після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачки ОСОБА_4 до участі у справі залучено відповідачем малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого дії його мати ОСОБА_3 (том 1 а.с., 101, 106).

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.04.2019 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача - виконавчий комітет Полтавської районної ради Полтавської області належним відповідачем Полтавською районною радою Полтавської області (а.с.172, 178, 179).

22 квітня 2019 року представником позивачки адвокатом Плохута О.В. подано зміни до позовної заяви, згідно яких ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської районної Ради народних депутатів № 148 від 21 квітня 1987 року про оформлення права особистої власності на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку житловою площею 34,92 кв.м, корисною площею 59,76 кв.м, літньої кухні розміром 7,5 ? 8,5 за ОСОБА_4 та визнати свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння №38 від 15 червня 1987 року, видане виконавчим комітетом Полтавської районної Ради народних депутатів, яке посвідчує що ОСОБА_4 належить на праві особистої власності домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку житловою площею 34,92 кв.м, корисною площею 59,76 кв.м, літньої кухні розміром 7,5 ? 8,5 недійсним (а.с.173, 180, 181).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , Полтавської районної ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської районної Ради народних депутатів та визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння відмовлено.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохає рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності є помилковими, оскільки ОСОБА_5 за життя і до смерті не було відомо про те, що його мати ОСОБА_4 оформила право власності на спірне домоволодіння лише на себе. Документи на дане домоволодіння знаходилися завжди у ОСОБА_4 , потім були втрачені нею. Після смерті ОСОБА_5 його мати ОСОБА_4 передала їй, ОСОБА_1 , всі оригінали документів, після чого їй і стало відомо про порушення прав ОСОБА_5 на вказане домоволодіння, та, відповідно і про порушення своїх прав, так як чоловік залишив заповіт, за яким усе належне йому майно заповідав їй, позивачці.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 27.11.2019 р., представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цокало Т.М., прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Крім цього, просила стягнути з ОСОБА_1 витрати, сплачені на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_4 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 квітня 1987 року по день його смерті.

Вищезазначені обставини підтверджуються рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2014 року у справі №545/5146/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Супрунівської сільської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району», третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання частково недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно (а.с.10-14).

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За свого життя, а саме 29 серпня 2013 року, ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Гура І.В., згідно якого все рухоме та нерухоме майно, що належатиме йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповідав ОСОБА_1 , і остання прийняла спадщину (а.с.7-9).

ОСОБА_5 належало 1/8 частина житлового будинку та надвірних будівель, розташованих в с. Івашки Полтавського району Полтавської області, яку він прийняв у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 свого батька ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 листопада 1975 року, зареєстрованим в реєстрі за №1047 10 листопада 1975 року в Полтавській районній державній нотаріальній конторі (а.с.16).

Відповідно до вказаного свідоцтва, спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 в рівних долях є дружина ОСОБА_4 , сини ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається з половини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та знаходяться в с.Івашки Полтавського району Полтавської області, що належали померлому ОСОБА_8 на підставі довідки Супрунівської сільської ради Полтавського району від 30 липня 1975 року та записаного в погосподарську книгу за №821 (а.с.16).

Отже, спадщина на майно померлого ОСОБА_8 відкрилася до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, була прийнята у порядку, встановленому ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на той час, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що правовідносини в цій частині регулюються ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з 22 вересня 1974 року ОСОБА_5 став власником 1/8 ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться в с.Івашки Полтавського району в порядку спадкування за першою чергою спадкування за законом після померлого батька. На час набуття у власність цього майна йому виповнилося 13 років.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської районної Ради народних депутатів за №148 від 21 квітня 1987 року дозволено будівництво житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_4 в с.Івашки 0,15 га житлова площа/корисна площа 34,92/59,76, розмір господарських будівель л.к. 7,7 ? 8,5, погріб 3 ? 4 узаконення (а.а.2-3).

Право особистої власності на вказане нерухоме майно, як вважає позивач, оформлено на всю частину майна, а не на спірну 1/8 частину ідеальної частки житлового будинку.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння за №38 від 15 червня 1987 року, відповідно до якого ОСОБА_4 належить на праві особистої власності домоволодіння, яке розташоване в с.Івашки Полтавського району та складається з житлового будинку житловою площею 34,92 кв.м, корисною площею 59,76 кв.м, літньої кухні розміром 7,5 ? 8,5 м (а.с.15).

На час видачі оскаржуваного свідоцтва про право особистої власності (1987 рік), ОСОБА_5 (чоловіку позивача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , виповнилось повних 25 років, і він володів повною дієздатністю, про що в позовній заяві зазначає сама позивач ОСОБА_11 . Разом з тим, будь-яких заяв щодо порушеного права власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , житловою площею 34,92 кв.м, корисною площею 59,76 кв.м, літньої кухні розміром 7,5 ? 8,5 м, зареєстрованого за ОСОБА_4 , він не подавав.

28 листопада 2008 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме 1/1 частину житлового будинку з господарськими будівлями, яке розташоване по АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку літ.А-1 житловою площею 32,7 кв.м, загальною площею 73,8 кв.м, прибудови літ.а, літньої кухні Б, прибудови діт.б, сараю літ.В, погріба літ.в, сараю літ.Г, сараю літ.Д, гаража літ.Д1, погріба літ.д2, вбиральні літ.У, гаража літ.З, огорожі №1, колодязя №2 (а.с.82, 83).

Крім того, ОСОБА_5 за свого життя, а саме 29 серпня 2013 року, залишив заповіт, згідно якого все рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом матиме право заповідав позивачці ОСОБА_1 , який складений за місцем його фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гура І.В, зареєстрований в реєстрі за №358 (а.с.7).

За наслідками розгляду цивільної справи № 545/5146/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Супрунівської сільської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання частково недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно, Полтавським районним судом Полтавської області ухвалено рішення від 30 жовтня 2014 року, яким встановлено, що спірне майно (житловий будинок літ.А1 із прибудовою та господарськими побудовами, розташований в АДРЕСА_1 ) на яке претендує позивачка до складу спадщини, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , не входило. Спірне майно на час смерті ОСОБА_5 06 вересня 2013 року, йому не належало та не охоплюється складом спадщини, яку він заповів ОСОБА_1 (том 1 а.с.10-14).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка пропустила загальний строк позовної давності, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог, законом встановлена спеціальна позовна давність.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спадкодавцю ОСОБА_5 було відомо про наявність оскаржуваного свідоцтва починаючи з 21.04.1987 року, проте він не звертався до відповідних органів за захистом своїх порушених прав власності з 21.04.1987 року до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з чим суд прийшов до правильного висновку про те, що в ОСОБА_5 сплив строк позовної давності на право звернення до суду з вимогою про захист своїх прав ще 22.04.1990 року, а відповідно, вказаний строк сплив і в позивачки ОСОБА_1 , незважаючи на наявність порушеного права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 щодо володіння нерухомим майном.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском нею без поважних причин трирічного строку позовної давності, оскільки вона звернулася до суду із позовом 27 грудня 2016 року.

При цьому, суд вірно послався на те, що під час розгляду справи позивачкою та її представником не доведено той факт, що позивач не могла дізнатися про порушення свого цивільного права.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо пропуску позовної давності з поважних причин також не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження цього нею не надано.

Рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам, підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук