Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 381/5354/14-ц

провадження № 61-19348св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Бортниківська сільська рада Фастівського району Київської області, ОСОБА_3 , Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, Відділ з питань державної реєстрації Фастівської районної державної адміністрації Київської області,

третя особа -фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року у складі судді Осаулової Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів Сліпченка О. І., Приходька К. П., Іванової І. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бортниківської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_3 , Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, Відділу з питань державної реєстрації Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про визнання недійсними рішень, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Бортниківської сільської ради Фастівського району Київської області (далі - Бортниківська сільрада), у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 6 000 грн та понесені у справі судові витрати.

В подальшому позивачем збільшено розмір позовних вимог шляхом пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_2 , Бортниківської сільради, ОСОБА_3 , Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, Відділу з питань державної реєстрації Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - ФОП ОСОБА_4 , зокрема позивач просила суд:

- визнати недійсним рішення 29 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 25 грудня 2012 року в частині підписання акту про встановлення в натурі (на місцевості) про погодження зовнішньої межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,2667 га ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладеного 21 серпня 2001 року між нею та ОСОБА_5 ;

- визнати недійсним рішення № 06/1-49-VІ 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині вилучення у ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 0,0554 га, загальна площа якої 0,2667 га, що розташована в АДРЕСА_1 та повернення 0,0554 га земельної ділянки до земель запасу Бортниківської сільради;

- визнати недійсним рішення № 07-49-VІ 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована в АДРЕСА_1 в межах земель Бортниківської сільради та в частині затвердження зміни конфігурації та площі земельної ділянки, що виконані в процесі уточнюючих геодезично-вимірювальних робіт виконавцем ФОП ОСОБА_4 , із загальної площі 0,2667 га на загальну площу 0,2113 га, кадастровий номер земельної ділянки після внесення змін для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1946 га № :01:001:0056;

- визнати недійсним рішення № 7-3 виконавчого комітету Бортниківської сільради від 17 липня 2014 року про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 ;

- скасувати присвоєння кадастрового номера № :01:001:0056 земельній ділянці по АДРЕСА_1 , з подальшою зміною поштової адреси з №31 на №31-а, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1946 га;

- виключити дані про земельну ділянку з кадастровим номером № :01:001:0056, площею 0,1946 га, розташовану по АДРЕСА_1 , із подальшою зміною поштової адреси з № АДРЕСА_1 на № АДРЕСА_1 із державного земельного кадастру;

- скасувати рішення Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :01:001:0056, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1946 га, прийняте на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2001 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :01:001:0056, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1946 га, здійснену державною Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області та виключити запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 частину належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ), площею 0,1946 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,2500 га цільовим призначенням для обслуговування належного на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60 000 грн та з Бортниківської сільради - в розмірі 10 000 грн, всього в сумі 70 000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 21 серпня 2001 року ОСОБА_2 придбала за договорами купівлі-продажу у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2667 га , які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 продала вказаний вище належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках, а саме кожному по 1/2 його частині. При цьому окремого договору купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку між сторонами укладено не було.

Оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2001 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,2667 га, а в державному акті на ім`я останнього площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку становить 0,2500 га, то, відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, при продажу 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 будинку на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до них разом із будинком перейшло і право власності на земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування, в розмірі 0,2500 га.

У 2007 році власником вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 став ОСОБА_8 , який 11 вересня 2007 року продав його позивачу, шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим до позивача, як до нового власника будинку також перейшло і право власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування площею 0,2500 га.

Пізніше ОСОБА_1 стало відомо, що за адресою знаходження належного їй будинку рахується земельна ділянка площею 0,054 га для обслуговування житлового будинку і будівництва, яка перебуває в комунальній власності Бортниківської сільради згідно рішення від 12 червня 2014 року про вилучення вказаної її частини та повернення до земель сільської ради.

Крім цього також було з`ясовано, що вказана земельна ділянка в цілому протиправно перейшла від ОСОБА_2 у власність ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою якого було відмовлено позивачу у визнанні права власності на вказану ділянку, в тому числі і на ту, де розташований житловий будинок.

Посилаючись на вищевикладене та, зокрема, відсутність її згоди, як власника земельної ділянки, на її вилучення, ОСОБА_1 звернулась за захистом своїх порушених прав до суду із позовною заявою, яку просила задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним рішення № 06/1-49-І 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині вилучення у ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 0,0554 га, загальна площа якої 0,2667 га, що розташована в АДРЕСА_1 та повернення 0,0554 га земельної ділянки до земель запасу Бортниківської сільради.

Визнано недійсним рішення № 07-49-VІ 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована в АДРЕСА_1 в межах земель Бортниківської сільради та в частині затвердження зміни конфігурації та площі земельної ділянки, що виконані в процесі уточнюючих геодезично-вимірювальних робіт виконавцем ФОП ОСОБА_4 , із загальної площі 0,2667 га на загальну площу 0,2113 га, кадастровий номер земельної ділянки після внесення змін для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1946 га № :01:001:0056.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:01:001:0056, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1946 га, та виключено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,1946 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,2500 га цільовим призначенням для обслуговування належного ОСОБА_1 на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Бортниківської сільради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено обставину необхідності зменшення розміру земельної ділянки при подальшому продажу будинку і споруд автоматично без укладення відповідних договорів її купівлі-продажу з врахуванням вимог чинного на час вчинення такої дії законодавства, а також врахував відсутність у ОСОБА_2 належним чином оформленого права власності на спірні земельні ділянки на час укладення першого та подальших правочинів. Посилаючись на вищевикладене суд дійшов висновку, що у разі продажу будинку та споруд до наступного власника переходить право власності, право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено прийняття рішення органом місцевого самоврядування щодо «вилучення» частини земельної ділянки, а до повноважень Бортниківської сільради може входити лише прийняття рішення про згоду на прийняття від власника земельної ділянки та про затвердження технічної документації, оскаржуване рішення Бортниківської сільради № 06/1 не відповідає законодавчим вимогам та підлягає визнанню недійсним в частині вилучення у ОСОБА_2 частини земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та в частині затвердження зміни конфігурації та площі земельної ділянки, що виконані в процесі уточнюючих геодезично-вимірювальних робіт із загальної площі 0,2667 га на загальну площу 0,2113 га.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернувся ОСОБА_3 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

07 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року справу повернуто на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на необґрунтовану відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні поданої ним заяви про відвід судді, що вказує на необ`єктивний розгляд справи апеляційним судом.

ОСОБА_3 вказує на неповноту встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та залишення поза увагою існування двох окремих нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки площею 0,2667 га, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Зазначає на передчасність висновку судів стосовно того, що визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку без установлення законності рішення відповідного органу, на підставі якого він виданий, не є належним та окремим способом захисту порушених прав.

Звертає увагу, що відносини, пов`язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв`язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані статтею 120 ЗК України, яка, на відміну від застосованих судами першої та апеляційної інстанції приписів ЦК України, закріплює самостійні правові режими земельної власності та власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти нерухомості, а тому перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда).

Заявник стверджує про порушення судом першої інстанції правил підвідомчості, що було залишено апеляційним судом без реагування. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року, зазначає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договорів купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 також земельну ділянку площею 0,2667 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та 0,0167 га - для ведення особистого підсобного господарства належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 06 вересня 1999 року.

За договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 продала зазначений житловий будинок із прилеглими службовими будівлями та спорудами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках кожному, а саме по 1/2 його частині.

У 2007 році власником житлового будинку АДРЕСА_1 став ОСОБА_8 , який за відповідним договором купівлі-продажу від 11 вересня 2007 року продав його ОСОБА_1 .

Обставина реєстрації позивачем права власності на будинок підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Фастівського міського БТІ від 03 жовтня 2007 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2010 року, що набуло законної сили, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 31 липня 2008 року, яким засвідчено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею - 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 55-59).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що оскільки на момент переоформлення державного акту на спірну земельну ділянку з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року житлового будинку і земельної ділянки), а в подальшому остання продала будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому розмір земельної ділянки повинен би був бути зменшений на відповідну площу земельної ділянки, яка зайнята вказаним будинком та господарськими спорудами і на площу земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування.

В процесі розгляду справи судами попередніх інстанцій на підставі досліджених матеріалів реєстраційної справи № 249 від 03 липня 2014 року також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2001 року, ОСОБА_2 було вдруге виготовлено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку загальною площею 0,2667 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням сесії Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Цим рішенням також затверджено зміни конфігурації та площі земельної ділянки, що виконані в процесі уточнюючих геодезично-вимірювальних робіт виконавцем ФОП ОСОБА_4 , із загальної площі 0,2667 га на загальну площу 0,2113 га.

Рішенням 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради № 06/1-49-VІ від 12 червня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_2 про відмову від частини земельної ділянки було вилучено частину земельної ділянки площею 0,0554 га, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року, загальна площа якої 0,2667 га, що розташована в АДРЕСА_1 та повернуто 0,0554 га земельної ділянки до земель запасу Бортниківської сільради.

Іншу частину земельної ділянки площею 0,1946 га ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_9 09 вересня 2014 року, яка в подальшому відчужила цю земельну ділянку ОСОБА_3 , шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу від 28 листопада 2014 року.

Підставою для звернення позивача із цим позовом, з урахуванням його уточнення, є порушення її прав, як власника земельної ділянки, право власності на яку до неї перейшло у зв`язку із набуттям права власності на житловий будинок та прилеглі до нього споруди, розташовані на такій земельній ділянці.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо юрисдикції спору

Частиною другою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 17 КАС України (у вказаній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 КАС України у вказаній редакції).

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України (у вказаній редакції) визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних та земельних відносин.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Тому, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про належність спору до юрисдикції цивільного суду, у зв`язку з чим відхиляє відповідні доводи касаційної скарги щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил юрисдикції при вирішенні позовних вимог, що стосуються визнання недійсними рішення № 06/1-49-VІ 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині вилучення у ОСОБА_2 частини земельної ділянки, визнання недійсним рішення № 07-49-VІ 49 сесії VІ скликання Бортниківської сільради від 12 червня 2014 року в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що виконані в процесі уточнюючих геодезично-вимірювальних робіт.

Щодо суті спору

З установлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що досліджуваний період почергової зміни власників житлового будинку та спірної земельної ділянки розпочато з моменту укладення 21 серпня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 окремих договорів купівлі-продажу та закінчено 11 вересня 2007 року у зв`язку з переходом права власності на будинок до позивача на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_8 .

Варто зазначити, що у цей період нормативно-правове регулювання переходу права власності (користування) земельною ділянкою змінювалось, що пояснюється різними редакціями закону.

Так, згідно статті 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року (чинного, на момент придбання ОСОБА_2 земельної ділянки та житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Таким чином, на момент переходу права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_2 діючим на той час законодавством не вимагалось вчинення окремого правочину щодо земельної ділянки при набутті права власності на будівлі та споруди, які розміщені на такій земельній ділянці. Разом із цим, підставою виникнення права власності на земельну ділянку площею 0,2667 га у ОСОБА_2 та його подальшої реєстрації став укладений між нею та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року. Судами установлено, що згідно державного акта на право приватної власності на землю від 06 вересня 1999 року земельна ділянка площею 0,2500 га була передана ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, а земельна ділянка площею 0,0167 га - для ведення особистого підсобного господарства.

В подальшому, з моменту набрання чинності діючим ЗК України від 25 жовтня 2001 року (01 січня 2002 року) по 20 червня 2007 року (період дії ЗК України до внесення до нього змін Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України», далі - Закон України № 997-V), відчуження об`єктів нерухомого майна не тягло за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під таким нерухомим майном, та, згідно статті 120 ЗК України (у діючий на той час редакції) право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

З часу введення в дію ЦК України (з 01 січня 2004 року) було визначено, що у випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування (абзац 2 частини першої статті 377). Аналогічне за змістом положення було закріплено у статті 120 ЗК України з 20 червня 2007 року (моменту набрання чинності Законом України № 997-V).

Саме наведеними вище приписами закону (у вказаній редакції) визначався порядок переходу прав на земельну ділянку у зв`язку із набуттям права власності на будинок, що знаходиться на такій земельній ділянці, на момент придбання ОСОБА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Так, у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у законодавстві, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу, про що було зазначено у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Вищевикладеним спростовуються доводи заявника щодо законодавчого закріплення самостійних правових режимів земельної власності та власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти нерухомості.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій також обґрунтовано враховано преюдиційне значення обставини, встановленої рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2010 року. Цим судовим рішенням встановлено необхідність зменшення розміру земельної ділянки при подальшому продажу будинку і споруд без укладення відповідних договорів її купівлі-продажу з врахуванням вимог чинного на час вчинення такої дії законодавства (як станом на час укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 так і на момент подальшої передачі спірної земельної ділянки позивачу, що відбувалось автоматично у зв`язку з придбанням нею будинку у 2007 році).

Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що цільовим призначенням земельної ділянки із встановленою площею 0,2500 га є обслуговування житлового будинку, що підтверджується відповідним державним актом на право власності на землю, виданим на ім`я ОСОБА_5 (попереднього власника житлового будинку та земельної ділянки) та відсутність даних, які б свідчили про здійснення ОСОБА_2 будь-яких дій, спрямованих на зміну площі такої земельної ділянки із визначеним цільовим призначенням, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що за ОСОБА_1 , як за наступним покупцем житлового будинку з прилеглими до нього службовими будівлями та спорудами, необхідно визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог про визнання недійсними рішень Бортниківської сільради, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1946 га Верховний Суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 142 ЗК України встановлено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

На підставі належним чином досліджених доказів із правильним застосуванням норм матеріального права, суди попередніх інстанцій дійшли до мотивованого висновку, що оскаржуване рішення Бортниківської сільради № 06/1 стосується «вилучення» частини земельної ділянки площею 0,0554 га за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований належний позивачу житловий будинок, не відповідає визначеному законом порядку оформлення відмови власника від права власності на земельну ділянку та не є підставою для «повернення 0,0554 га землі», разом із належним ОСОБА_1 будинком «до земель запасу Бортниківської сільської ради», оскільки таке вилучення можливе лише за заявою власника такої земельної ділянки, якою ОСОБА_2 на час прийняття сільрадою цього рішення не була.

Чинним законодавством прийняття рішення про «вилучення» земельної ділянки не передбачено, а до повноважень сільради може входити лише прийняття рішення про згоду на прийняття від власника земельної ділянки та про затвердження технічної документації, про що обґрунтовано було зазначено судами попередніх інстанцій.

З врахуванням того, що оскаржувані рішення сесії сільської ради стосуються земельної ділянки, право власності на яку перейшло до позивача у зв`язку із набуттям нею права власності на житловий будинок із господарськими будівлями, які знаходяться на такій земельній ділянці та виділених (вилучених) саме із неї частин без згоди власника (позивача у справі) та у порушення законодавства, тому такі рішення підлягають визнанню недійсними.

За статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 07 листопада 2012 року у справі № 6-107цс12, від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15 та від 10 червня 2015 року у справі № 6-348цс15.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що оскільки належна за законом земельна ділянка вибула із володіння її власника за відсутності його волі та з порушенням вимог закону, тому рішення Бортниківської сільради про вилучення земельної ділянки, затвердження технічної документації, скасування державної реєстрації права власності та витребування від добросовісного набувача ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Аргументи касаційної скарги стосовно протиправної відмови апеляційним судом у задоволенні клопотання про відвід члену колегії суддів, є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими.

Із матеріалів справи вбачається, що у березні 2017 року представником ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції було подано заяву про відвід судді, а також про відвід усьому складу суду у даній справі, однак їх зміст не вказує на наявність підстав вважати їх обґрунтованими, а тому правильним є висновок апеляційного суду, що такі заяви задоволенню не підлягають. Питання відводу суддів вирішувалось судом у встановленому законом порядку із постановленням вмотивованої ухвали.

Наведене не дає підстав суду касаційної інстанції для застосування положень пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України та скасування судового рішення з цих підстав.

Бортниківська сільрада не оскаржувала рішення суду, яким безпосередньо із вказаної юридичної особи стягнуто 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині рішення не є предметом касаційного перегляду.

Решта доводів касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, з якими вмотивовано погодився апеляційний суд, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з їх оцінкою, наданої судами попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська