Справа № 206/6462/19
Провадження № 2-о/206/973/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря с/з Гергіль Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті.

Вимоги заявник обґрунтував тим, що він був сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зугрес, Донецької області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. В Самарському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану він одержав відмову у проведенні реєстрації смерті. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідне для забезпечення реалізації його прав.

Заявник у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд заяви без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.09.1978, актовий запис № 208, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 (а.с. 6, 28).

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 26.09.1995 Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , уродженець міста Зугрес Донецької області, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9, 29-37).

Згідно копії довідки № від 21 серпня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 5, 27).

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 30.12.1997 Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 , уродженець міста Зугрес Донецької області, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 13-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в Зугрес, Донецької області, про що складено відповідний запис у акті про смерть № 167, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11, 24).

Крім цього, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про поховання, виданого ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_2 було поховано на Кладовищі № 1 в місті Зугрес (а.с. 12, 25).

Також, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується фототаблицями з місця поховання (а.с. 15-17, 39-41).

22.11.2019 Самарським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 з підстав невідповідності пред`явлених документів, формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, а також те, що документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 4, 26).

Так, ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті, що відповідає п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть та свідоцтву про поховання, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймініма льніших прав, що їм належать.

Крім того, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1 суд, як виняток, приймає до уваги надані заявником документи (копію свідоцтва про смерть та копію свідоцтва про поховання) та оцінює їх в сукупності з копіями інших документів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановити факт смерті ОСОБА_2 , що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть батька.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 315 - 319, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (юридична адреса: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, ) про встановлення факту смерті- задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце смерті: м. Зугрес, Донецька область.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя К.С. Маштак