________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5698/19
УХВАЛА

23.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2019 року до Суворовського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Шепітко Г.І.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2019 року передано цивільну справу за вказаним позовом до Київського районного суду міста Одеси за підсудністю, яка визначена за місцем проживання відповідача ОСОБА_2

10 вересня 2019 року зазначена цивільна справа надійшла до Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали справи, суддею було встановлено наступне, що під час постановлення 05.08.2019 року вказаної ухвали суду, Суворовський районний суд міста Одеси виходив з того, що підсудність справи визначається за місцем проживання відповідача, який мешкає в АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що вказана адреса місця проживання відповідача ОСОБА_2 зазначена позивачем у позові та жодним документом не підтверджена.

Суд перевіряючи зазначені обставини, у відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України, надіслав відповідний запит до відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, на який отримано відповідь, згідно з якою встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 14.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Суворовського районного суду міста Одеси.

Також з позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, суддею було встановлено, що цивільна справа №523/11813/19 Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Однак, судом враховувалось, що у відповідності до вимог ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, з урахуванням положень ст. 32 ЦПК України, суддя дійшов до висновку про необхідність прийняття вказаної цивільної справи до свого провадження, у зв`язку з чим ухвалою суду від 26.09.2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Одночасно в ухвалі суду, судом було зазначено, що питання щодо вирішення належної територіальної юрисдикції справи для її розгляду належним судом встановленим законом, слід здійснити у підготовчому судовому засіданні.

У підготовче судове засідання призначене на 23.12.2019 року сторони по справ не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

У позові позивачем особисто зазначено, що неповнолітніх дітей вона ОСОБА_1 не має і на її утриманні не перебувають.

Також, позивачем у позові не зазначено будь-яких посилань, що вона не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, або між сторонами по справі наявна домовленість про розгляд справи в Київському районному суді міста Одеси, з урахуванням того, що жодна зі сторін по справі не мешкає в Київському районі міста Одеси.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що територіальна підсудність цієї справи підлягає визначенню у відповідності до ч.1 ст.27 ЦПК України, а саме за зареєстрованим місцем мешкання відповідача по справі.

З урахуванням того, що як вже встановлювалось, відповідач по справі зареєстрований на території Суворовського району міста Одеси, суд доходить до висновку, що справа Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідно передати цивільну справу для розгляду до Суворовського районного суду міста Одеси, за підсудністю.

Судом враховується, що статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи те, що дана справа направлена Суворовським районним судом міста Одеси до Київського районного суду міста Одеси з порушенням правил, встановлених ст. 31 ЦПК України, повернення справи до належного суду за підсудністю не може вважатися спором про підсудність, а навпаки буде сприяти розгляду справи належним судом встановленим законом.

Між іншим суд вважає за необхідне зазначити, що здійснення правосуддя судом, встановленим законом, поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом норм, що регулюють його діяльність.

Так, у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та у справі «Верітас проти України» від 13 листопада 2008 року було визнано перевищення повноважень Верховним Судом України, оскільки згідно зі статтею 111 ГПК України Верховний Суд України, скасувавши постанову Вищого господарського суду України, міг або повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі. Натомість він залишив у силі постанову Апеляційного суду, а такі дії не були передбачені ГПК України. На думку Європейського суду з прав людини, перевищивши свої повноваження, які були чітко викладені у ГПК України, Верховний Суд України у зазначених справах не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно оскаржуваного провадження. У рішенні по справі Кембелл і Фелл проти ОСОБА_2 Королівства від 28 червня 1984 року Європейський суд з прав людини відзначив, що суд не обов`язково повинен розумітись як юрисдикція класичного типу, інтегрована в загальну судову систему держави. Проте необхідно, щоб ці органи були створені на підставі закону та володіли деякими основоположними рисами: незалежністю від виконавчої влади і сторін, достатнім строком повноважень та такою процедурою розгляду справ, яка б давала гарантії законності в кожному конкретному випадку.

В Україні прийнята більш вузька концепція суду, право на доступ до якого гарантоване ст. 55 Конституції України. Вихідні положення вітчизняного законодавства щодо побудови судової системи в Україні визначені у Розділі VIII Конституції України «Правосуддя».

Відповідно до ст. 124 Основного Закону: правосуддя в Україні здійнюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26-32 ЦПК України. Встановивши загальні правила підсудності, законодавець, разом з тим, передбачив обставини, за яких участь судді у справі, віднесеної до компетенції, недопустима, зважаючи на неможливість забезпечити неупередженість суду. Отже, принцип законного судді є фундаментом правил підсудності, він являє собою суттєву гарантію правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, відіграє роль судоустрійної засади, через його реалізацію досягається виконання завдань судочинства.

Зазначене розуміння принципу законного судді охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну «компетентний суд», під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил підсудності, свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Виходячи з наведеного вище, оскільки справа непідсудна Київському районному суду міста Одеси, з метою попередження розгляду справи неповажним судом, що є підставою для скасування рішення суду ухваленого за наслідком розгляду цієї справи, суд приходить до висновку, що цивільна справа №523/11813/19 підлягає переданню до Суворовського районного суду міста Одеси, за підсудністю.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 27, 28, 31 ЦПК України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд,

УХВАЛИВ:

Передати цивільну справу №523/11813/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, до Суворовського районного суду міста Одеси, за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Повний текст ухвали суду складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.