Справа № 343/1577/18
Провадження № 22-ц/4808/149/19
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Матківського Р.Й.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Долинського районного суду, постановлену суддею Монташевич С.М. 20 листопада 2018 року в м. Долина у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії заступника начальника відділу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. при виконанні виконавчого провадження №56577923,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд зі скаргою на дії заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. при виконанні виконавчого провадження №56577923, в якій посилався на те, що рішенням Долинського районного суду від 30.07.2010 року у справі №2-799/2010 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6. На підставі даного рішення з серпня 2010 року з нього примусово поводилися стягнення аліментів. Крім того, він додатково брав участь в утриманні сина в грошовій та натуральній формі.

У травні 2014 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до ВДВС із заявою про повернення їй виконавчого листа, у зв'язку з чим 23.05.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області винесена постанова про повернення стягувачу виконавчого документа, припинено примусове виконання рішення суду.

Однак, 12.07.2018 року скаржник отримав постанову заступника начальника відділу Долинського РВ ДВС Карбівської Л.М. від 12.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 02.08.2010 року на підставі рішення Долинського районного суду від 30.07.2010 року у справі №2-799/2010 року, а 17.08.2018 року в судовому засіданні йому було вручено під розписку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно даного виконавчого листа.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, скаржник з'ясував, що державний виконавець Карбівська Л.М. розпочала 12.06.2018 року примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа за заявою представника стягувача за сумнівним дорученням. Зі змісту розрахунку стало відомо, що він є боржником по сплаті аліментів і розмір його заборгованості за період з червня 2015 року по червень 2018 року складає 35406 грн. 50 коп.

Однак, зазначає, що на час повернення стягувачу виконавчого документу заборгованості по сплаті аліментів у нього не було. До 2018 року стягувач без поважних причин не пред'являла виконавчий лист до виконання. Тому вважає, що державний виконавець неправомірно нарахувала йому заборгованість по сплаті аліментів за минулий час.

Вказує, що стягувач ОСОБА_2 після повернення 23.05.2014 року виконавчого листа, всупереч вимогам чинного законодавства, виїхала із сином ОСОБА_6 в Іспанію, позбавивши його можливості брати участь у вихованні дитини та піклуванні про неї.

Скаржник же не ухилявся від сплати аліментів, постійно був працевлаштований і проживав із сім'єю в Долинському районі Івано-Франківської області, тому боржником себе не вважає.

Просить визнати неправомірними дії заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. при виконанні виконавчого провадження №56577923 в частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів станом на 17.08.2018 року в сумі 35406 грн. 50 коп. згідно виконавчого листа №2-799, виданого 02.08.2010 року на підставі рішення Долинського районного суду від 30.07.2010 року у справі №2-799/2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Долинського районного суду від 20.11.2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. при виконанні виконавчого провадження №56577923 в частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів станом на 17.08.2018 року в сумі 35406 грн. 50 коп. згідно виконавчого листа №2-799, виданого 02.08.2010 року на підставі рішення Долинського районного суду від 30.07.2010 року у справі №2-799/2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав на дану ухвалу суду апеляційну скаргу, вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Мотивував апеляційну скаргу тим, що рішення суду є обов'язковим до виконання на всій території України і для всіх осіб, в тому числі і для скаржника ОСОБА_4

При цьому, звернення в органи виконавчої служби є правом, а не обов'язком особи, на користь якої ухвалено рішення суду. Нереалізація такою особою даного права не звільняє боржника від обов'язку виконати рішення. Тобто ОСОБА_4 зобов'язаний щомісячно виконувати рішення суду від 30.07.2010 року незалежно від того, чи стягувач пред'явить до примусового виконання виконавчий лист, адже відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини.

Зазначає, що скаржник уже звертався до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Карбівської Л.М. щодо ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження №56577923, обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом і повідомлення його про розрахунок заборгованості, підставою якої були обставини, аналогічні обставинам у даній справі. Ухвалою від 31.08.2018 року скаржнику було відмовлено у задоволенні даної скарги. Вказана ухвала не оскаржувалася і набрала законної сили. Тому вважає, що в даній справі суд постановив ухвалу з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказує, що судом не досліджувалося питання сплати боржником аліментів за період з червня 2015 року по червень 2018 року, а також не вказано норм права, які б звільняли боржника від сплати аліментів у випадку неподачі стягувачем виконавчого листа до примусового виконання, як і норми, яка дає право державному виконавцю відмовити стягувачу у задоволенні заяви про стягнення аліментів за минулий період.

Вважає, що своєю ухвалою суд звільнив боржника від обов'язку сплачувати аліменти та залишив малолітню дитину без матеріального утримання.

Посилання суду на незазначення в довіреності стягувача повноважень на вчинення дій щодо виконання рішення суду від 30.07.2010 року та неможливість встановити дійсну волю стягувача щодо стягнення аліментів за минулий час, на думку апелянта є безпідставним та неправомірним. Вважає, що вказана довіреність відповідає вимогам закону, а із заяви до ВДВС вбачається дійсна воля стягувача.

Крім того, вважає недоведеними посилання суду на те, що боржник намагався брати участь у вихованні та утриманні сина.

Зазначає, що стягнення аліментів за минулий час є саме обов'язком державного виконавця, і при нарахуванні такої заборгованості він діяв відповідно до норм чинного законодавства.

На підставі наведеного просить ухвалу Долинського районного суду від 20.11.2018 року скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_4

ОСОБА_4 подав до суду відзив на дану апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа саме за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Одночасно з примусовим виконання рішення суду він добровільно брав участь в утриманні сина відповідно до такої домовленості з позивачем, тому вона у травні 2014 року звернулася до ВДВС із заявою про повернення їй виконавчого листа. Із повернення виконавчого листа було припинено примусове виконання рішення суду. При цьому, він не ухилявся від сплати аліментів. Вважає, що за час, коли виконавчий лист не пред'являвся до виконання, рішення суду виконувалося за домовленістю між боржником і стягувачем. Також вважає невірним твердження апелянта про те, що він уже звертався з такими ж вимогами скарги до суду, оскільки підставами звернення до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Карбівської Л.М. були неправомірні дії виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Вважає, що підставою повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання стало те, що він відмовився надати дозвіл на виїзд дитини в супроводі стягувача на постійне проживання за кордон, а не несплата ним добровільно протягом трьох років аліментів. Також зазначає, що суд своєю ухвалою не звільнив його від сплати аліментів, а визнав неправомірними дії виконавця в частині складення розрахунку.

При цьому ч. 1 ст. 194 СК України передбачає не обов'язок, а саме можливість стягнення аліментів за минулий час, а ч. 2 даної статті умовою такого стягнення передбачає те, що стягувач вживав заходів щодо одержання аліментів від боржника, але не зміг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього. Також при обчисленні даного розрахунку державний виконавець не викликав ні боржника, ні стягувача для надання відомостей для проведення такого розрахунку. До внесення змін до ст. 197 СК України така передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, яка виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Також вказує, що саме про визначення заборгованості по аліментах станом на 17.08.2018 року, а не про стягнення аліментів за минулий час зазначено в розрахунку зі сплати аліментів, про що в судовому засіданні ствердила і виконавець.

Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 20.11.2018 року залишити без змін.

Начальником Долинського РВ ДВС Івано-Франківського ГТУЮ також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-799, виданого 02.08.2010 року Долинським районним судом, було відкрито за заявою представника стягувача за дорученням ОСОБА_7 та здійснено виклик боржника. Дана постанова вручена боржнику особисто 21.06.2018 року, що підтверджується копією повідомлення Укрпошти про вручення кореспонденції №231 від 16.06.2018 року. Крім того, ОСОБА_4 усно пояснив державному виконавцю, що він сплачував аліменти, однак підтверджень про сплату не надав та не повідомив про отримувані ним доходи. 18.07.2018 року боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав під підпис всі необхідні йому документи. Оскільки в заяві про відкриття виконавчого провадження стягував просила здійснити розрахунок заборгованості по аліментах та стягнути аліменти за три останні роки, заступником начальника дано запити в ДФС та ПФУ для встановлення розміру доходу боржника та відповідно проведено розрахунок заборгованості. Тому вважає, що в діях чи бездіяльності посадових осіб органів ДВС відсутні будь-які порушення в даному випадку, просить ухвалу Долинського районного суду від 20.11.2018 року скасувати.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Долинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Скаржник причини неявки в судове засідання суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду від 30.07.2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 14 червня 2010 року і проводити до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 51,00 грн. державного мита, 120,00 грн. витрат, пов'язаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи, та на користь ОСОБА_2 450,00 грн. за надання адвокатом правової допомоги, згідно квитанцій (а.с. 11).

02.08.2010 року Долинським районним судом було видано виконавчий лист №2-799 на виконання вищевказаного рішення суду, який стягувачем був звернутий до виконання.

Встановлено також, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Матійців В.О. від 23.05.2014 року виконавчий лист №2-799, виданий Долинським районним судом 02.08.2010 року, було повернуто стягувачу на його письмову вимогу (а.с. 12).

11.06.2018 року представник стягувача за довіреністю ОСОБА_7 звернулася до Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання та здійснення перерахунку заборгованості по аліментах за останні три роки (а.с. 41).

Постановою заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. від 12.06.2018 року було знову відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с. 12).

Згідно копії Довідки КП «Вигодський ККП» від 19.07.2018 року №466 про склад сім'ї ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 з дружиною ОСОБА_10, дочкою дружини ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12 (а.с. 16).

Відповідно до копії Довідки від 19.07.2018 року №4 ОСОБА_4 з 11.07.2013 року працює у фізична особа-підприємець ОСОБА_13, на даний час займає посаду менеджер (управитель) зі збуту, а також отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, про що свідчить копія Довідки Відділу пенсійного забезпечення м. Долина Управління пенсійного фонду України від 20.07.2018 року (а.с. 18).

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії Розрахунку зі сплати аліментів сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 року становить 35406,50 грн. Розрахунок заборгованості здійснений за період з червня 2015 року по червень 2018 року (а.с. 14).

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні аліментів за минулий час державним виконавцем було порушено права заявника та не дотримано вимог законодавства, в тому числі Сімейного кодексу України.

Однак, погодитися із таким висновком апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 даного Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону).

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частинами 1, 3 ст. 194 СК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.ч. 1, 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено також обов'язок виконавця щомісяця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів.

У п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) зазначено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. А згідно ч. 2 даної статті за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за 2015-2018 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незгода боржника із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Посилання скаржника на те, що з його сторони не було вчинено жодних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, він постійно працював та мав бажання брати участь в утриманні та виханні сина ОСОБА_6, не заслуговують на увагу, оскільки ним не було представлено жодних доказів сплати аліментів за даний період часу, як і не повідомлено державного виконавця про отримувані ним доходи.

Що стосується тверджень ОСОБА_4 про допущені неточності щодо адреси сторін виконавчого провадження та дати внесення в реєстр постанови про відкриття виконавчого провадження, то такі не можуть свідчити про незаконність даної постанови та не спростовують правомірності складення розрахунку заборгованості по сплаті боржником аліментів.

Також помилковими є висновки місцевого суду з приводу того, що подана ОСОБА_15 до Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області заява про прийняття виконавчого листа до виконання та здійснення перерахунку заборгованості по аліментах за останні три роки не дає можливості встановити дійсну волю стянувача щодо стягнення аліментів за минулий час у примусовому порядку, оскільки таке прохання чітко викладене в даній заяві, а в довіреності ОСОБА_2, виданій на ім'я ОСОБА_15 зазначено про представлення нею інтересів довірителя в усіх органах влади і юридично-компетентних організаціях України усіх рівнів, юрисдикції та інстанцій у цивільних справах (а.с. 30-40).

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, суд першої інстанції не встановив даних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог скарги.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 20 листопада 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії заступника начальника відділу Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Карбівської Л.М. при виконанні виконавчого провадження №56577923 у частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів в сумі 35406 грн. 50 коп. згідно виконавчого листа №2-799, виданого 02.08.2010 року на підставі рішення Долинського районного суду від 30.07.2010 року у справі №2-799/2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 лютого 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Матківський Р.Й.