Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 359/5230/17

провадження № 61-10083св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на постанову Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Іванової І. В., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року у справі № 760/16962/15-ц позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська професійна спілка «Федерація професійних спілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», задоволено частково.

Визнано незаконним наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 10 серпня 2015 року № 391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 , директору авіакомпанії «Украерорух», за порушення трудової дисципліни оголошено догану.

Визнано незаконним наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14 серпня 2015 року № 401/о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 , директора авіакомпанії «Украерорух», звільнено з роботи 14 серпня 2015 року, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, Положенням «Про Авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 14 серпня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українина користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 334,92 грн; 2 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

21 листопада 2016 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України ознайомило ОСОБА_1 з наказом

від 18 листопада 2016 року № 827/о, яким на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі

№ 760/16962/15-ц визнано таким, що втратив чинність наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді від 09 вересня 2016 року № 643/о.

Таким чином, позивач пропрацював на посаді з 09 вересня по 21 листопада 2016 року та саме за цей період отримав заробітну плату.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 17 травня 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року залишено в силі.

У зв`язку з цим, 12 червня 2017 року позивача було ознайомлено з наказом від 07 червня 2017 року № 396/о, яким останнього поновлено на посаді та 12 червня 2017 року позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

За вказаних обставин, позивач вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди

з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно та з 22 листопада 2016 року по 09 вересня 2017 року згідно з наведеним у позові розрахунком.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 10 вересня

2015 року по 08 вересня 2016 року включно та з 22 листопада 2016 року

по 09 вересня 2017 року у розмірі 750 035,71 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 20 вересня 2017 року (у складі судді Журавського В. В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу були відновленні рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року під час вирішення позовних вимог про поновлення на роботі з одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 20 вересня 2017 року скасовано.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року

по 08 вересня 2016 року закрито.

В іншій частині ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 листопада 2016 року по 09 червня

2017 року задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 листопада 2016 року по 09 червня

2017 року у розмірі 251 863,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року вже була предметом судового розгляду, тому провадження у справі у вказаній частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі частини третьої статті 255 ЦПК України.

Крім того, позивач має законне право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 листопада 2016 року по 09 червня 2017 року на підставі частин першої, другої статті 235 КЗпП України, оскільки період вимушеного прогулу переривався.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі Державне підприємство обслуговування повітряного руху України просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що скаржник має право на стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а не лише за час з моменту звільнення до моменту подання позовної заяви про поновлення на роботі. Вимушений прогул позивача тривав з 17 серпня 2015 року по 08 вересня 2016 року та з 22 листопада 2016 року по 09 червня 2017 року.

Касаційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українимотивована тим, що ОСОБА_1 фактично звернувся до суду з аналогічними позовними вимогами до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що є зловживанням своїми правами, оскільки даний спір вже розглядався у іншій справі, по якій є рішення суду, що набрало законної сили.

Доводи інших учасників справи

У липні 2018 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , вказуючи на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

ОСОБА_1 не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що наказом в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 жовтня 2014 року № 551/о ОСОБА_1 прийнято на роботу до авіакомпанії «Украерорух»

з 27 жовтня 2014 року на посаду директора з посадовим окладом 20 940 грн на місяць.

Наказом т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 10 серпня 2015 року № 391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 , директору авіакомпанії «Украерорух» за порушення трудової дисципліни, а саме порушення вимог розпорядження від 12 липня 2012 року № 25 «Про затвердження положення про відрядження та надання авансового звіту», статей 50-52, 61, 64, 70, 71 КЗпП України, розділу 8 положення «Про авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, на підставі статті 147 КЗпП України оголошено догану.

Наказом т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14 серпня 2015 року № 401/о «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , директора авіакомпанії «Украерорух», звільнено з роботи 14 серпня 2015 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, положенням «Про авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня

2016 року у справі № 760/16962/15-ц за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська професійна спілка «Федерація професійних спілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», визнано незаконним наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 10 серпня

2015 року № 391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 , директору авіакомпанії «Украерорух», за порушення трудової дисципліни оголошено догану.

Визнано незаконним наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14 серпня 2015 року № 401/о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 , директора авіакомпанії «Украерорух», звільнено з роботи 14 серпня 2015 року, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, Положенням «Про Авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 14 серпня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українина користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 334,92 грн; 2 000 грн моральної шкоди.

У зв`язку з цим, наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 вересня 2016 року № 643/о

ОСОБА_1 поновлено на посаді директора з 14 серпня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня

скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

21 листопада 2016 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України ознайомило ОСОБА_1 з наказом

від 18 листопада 2016 року № 827/о, яким на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі

№ 760/16962/15-ц визнав таким, що втратив чинність наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді від 09 вересня 2016 року № 643/о.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасовано, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року залишено в силі.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українивід 07 червня 2017 року № 396/о ОСОБА_1 поновлено на посаді та з 12 червня 2017 року позивач приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а касаційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українипідлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спір у справі виник з приводу стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення, до дня поновлення на роботі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 22 листопада 2016 року по 09 червня 2017 року та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що вимушений прогул позивача тривав, зокрема, з 17 серпня

2015 року по день поновлення на роботі та переривався. Матеріалами справи підтверджено, що наказом від 18 листопада 2016 року позивача звільнено з посади та поновлено на посаді лише наказом від 07 червня

2017 року, з яким ОСОБА_1 ознайомлено 12 червня 2017 року, що відповідачем не спростовано.

З урахуванням вказаного, керуючись статтею 235 КЗпП України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення середнього заробітку за період з 22 листопада 2016 року по 09 червня 2017 року, розрахунок якого здійснено відповідно до вимог Постанови № 100.

Постанова апеляційного суду у вказаній частині відповідає вимогам закону та є обґрунтованою, тому підстави для її скасування в цій частині відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про те, що апеляційним судом при визначенні середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за вказаний спірний період помилково враховані одноразові виплати, а саме: компенсація за невикористану щорічну відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальне заохочення.

Так, при визначенні розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за вказаний період, апеляційний суд обґрунтовано керувався довідкою про заробітну плату та інші доходи від 31 серпня 2015 року, яка наявна в матеріалах справи. Будь-якої іншої довідки про розмір заробітної плати позивача Державне підприємство обслуговування повітряного руху України під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції та апеляційному суді не надало.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року

по 08 вересня 2016 року з огляду на зазначене.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року, апеляційний суд виходив з того, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період вже була предметом судового розгляду у справі № 760/16962/15-ц.

Разом з тим, у справі, що переглядається, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що предметом його позовних вимог у справі

№ 760/16962/15-ц було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по день ухвалення рішення у справі, зокрема, включаючи період з 14 серпня по 09 вересня 2015 року включно у розмірі 33 334,92 грн.

Крім того, заперечуючи проти позовної заяви у справі, що переглядається, відповідач надав копії позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг ОСОБА_1 у справі № 760/16962/15-ц, з яких також вбачається, що позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по день ухвалення рішення у цій справі, зокрема, включаючи період з 14 серпня по 09 вересня 2015 року включно у розмірі 33 334,92 грн.

Судами встановлено, що наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 вересня 2016 року № 643/о ОСОБА_1 поновлено на посаді директора авіакомпанії «Украерорух» з 14 серпня 2015 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня

2016 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року, у справі № 760/16962/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 33 334,92 грн задоволено.

Таким чином, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що факт порушеного права позивача на працю встановлено, але не захищено належним чином з урахуванням гарантій, передбачених статтею 235 КЗпП України, оскільки фактично в судовому порядку розглянуті і захищені його права на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня по 09 вересня 2015 року (дата звернення ОСОБА_1 з позовом у справі № 760/16962/15-ц).

Помилковим є висновок апеляційного суду, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 14 серпня по 09 вересня 2015 року розглянуті і в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки це не вбачається з матеріалів справи та рішень судів у справі № 760/16962/15-ц.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

З довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 31 серпня 2015 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за червень 2015 року становить 52 884,70 грн, за липень 2015 року - 26 748,68 грн.

Інші належні та допустимі докази на підтвердження розміру середньоденної заробітної плати позивача у матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року у цій справі у задоволенні заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про виправлення арифметичної помилки в постанові Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року відмовлено.

Вказана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з долученої до заяви про виправлення арифметичної помилки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 03 січня 2018 року № 1-19-9 вбачається, що розмір заробітної плати за червень 2015 року становить 26 709,70 грн, а за липень 2015 року - 26 748,68 грн. Та зазначено, що до заробітної плати за червень 2015 року ОСОБА_1 були нараховані та виплачені одноразові виплати, зокрема, компенсація за невикористану відпустку - 22 271,75 грн, матеріальна допомога на оздоровлення - 26 175 грн, матеріальне заохочення - 20 940 грн, які не можуть враховуватися при визначенні середньоденного заробітку.

Однак, апеляційний суд не взяв до уваги довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 03 січня 2018 року № 1-19-9, оскільки дана довідка сформована вже після прийняття постанови суду у справі.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 760/16962/15-ц у задоволенні заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про роз`яснення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року у цій справі відмовлено.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня

2018 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду у справі

№ 760/16962/15-ц задоволено та роз`яснено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року стягнуто з Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу

з 14 серпня 2015 року по день винесення рішення, у межах заявлених позивачем вимог, у розмірі 33 334,92 грн.

Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва

від 24 жовтня 2018 року у прийнятті додаткового рішення у справі

№ 760/16962/15-ц щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року в розмірі 464 836,94 грн відмовлено.

Отже, відповідачем зазначений вище розмір заробітної плати ОСОБА_1 у визначеному процесуальним законом порядку під час розгляду справи по суті у судах першої та апеляційної інстанцій належними доказами не спростований.

Отже, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати

ОСОБА_1 , яка становить 1 851,94 грн (79 633,38 грн (52 884,70 грн + 26 748,68 грн) / 43 робочі дні), розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 08 вересня

2016 року становить 498 171,86 грн (1 851,94 грн х 269 робочих днів у спірному періоді).

Таким чином, постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення вказаних позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено фактичні обставин справи, однак неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення апеляційного суду в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період

з 22 листопада 2016 року по 09 червня 2017 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 08 вересня

2016 року скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року

по 08 вересня 2016 року задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року у розмірі 498 171,86 гривень.

У решті постанову Апеляційного суду Київської області від 20 грудня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська