Дата документу 17.12.2019 Справа № 336/1357/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1357/16 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
№ 22-ц/807/3665/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Шевченківського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення батьківства та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

07.06.2016 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що вона разом з ОСОБА_3 з 18.04.2009 р. перебували в зареєстрованому шлюбі і, внаслідок припинення почуттів і сварок один з одним, а також з огляду на відсутність сумісного проживання, почала з серпня 2014 р. стосунки з ОСОБА_4

ОСОБА_3 починаючи з 16.12.2014 р., на підставі вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2015 р., відбуває покарання в колонії і позивач з 2014 р. з ним не зустрічалась.

Проживаючи разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 позивач завагітніла. ОСОБА_4 відвідував разом з нею жіночу консультацію КУ «Міська лікарня» м.Запоріжжя, допомогав в постановці на облік, заповненні документів, де він вказаний батьком майбутньої дитини.

24.07.2015 р. у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, їй викликали швидку за адресою сумісного проживання з ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 та госпіталізували до третього пологового будинку. У період з 24.07.2015 р. по 06.08.2015 р. позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні. 06.08.2015 р. її виписали, і вона зателефонувала ОСОБА_4 і попрохала забрати з лікарні. По дорозі в лікарню ОСОБА_4 потрапив в ДТП, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в 5 міській лікарні м.Запоріжжя.

Після смерті ОСОБА_4 , нею подано заяву до суду про розірвання шлюбу з колишнім чоловіком, рішення суду було винесено 18.09.2015 р. Білогірським районним судом Хмельницької області.

Не зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_1 звинуватила позивача у всіх негараздах ОСОБА_4 , вигнала її з будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона була вимушена зареєструватись за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає і на цей час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку ОСОБА_5 . Оскільки шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_3 було розірвано лише 18.09.2015 р., то відділ РАЦС у актовому запису про народження дитини батьком вказав саме ОСОБА_3 , оскільки між фактичним розлученням за рішенням суду та народженням дитини сплинуло менше, ніж 10 місяців, у відповідності до ч.2 ст.122 СК України.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, на яку, як спадкоємець першої черги, має право біологічна донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного просила суд, встановити факт, що батьком дитини ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Запоріжжі, є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та зобов`язати Шевченківський відділ ДРАЦС Запорізького МУЮ виключити відомості з актового запису про народження дитини № 54 від 14.01.2016 р. про батька дитини - ОСОБА_3 та замінити його новим ОСОБА_4 , змінити прізвище дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_5 , а по батькові з ОСОБА_5 на ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внесено до актового запису № 54 від 14.01.2016 р. про народження, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції наступні зміни:

по батькові дитини змінити з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », прізвище, ім`я, дату та місце народження дитини залишити без змін;

батьком дитини замість « ОСОБА_3 » вказати « ОСОБА_4 », громадянин України.

Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1701,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було складено актовий запис № 54 від 14.01.2016 р. та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.118). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 батьками дитини зазначені - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач посилалася на те, що дитини була зареєстрована на її колишнього чоловіка ОСОБА_3 лише тому, що вона раніше формально перебувала у шлюбі, а на час народження дитини біологічний батько помер.

Біологічним батьком дитини був ОСОБА_4 з яким позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах, планували спільне проживання, народження дитини, але до народження дитини ОСОБА_5 загинув.

Судом першої інстанції для перевірки доводів позивача за клопотанням ОСОБА_2 було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку експерта № 8-499 від 03.05.2018 р. (т.3 а.с.4-11) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність підтвердження біологічного батьківства 99,99999%.

З висновками експертизи не погодилася відповідач, та за клопотанням відповідача ОСОБА_1 призначалась посмертна судова молекулярно-генетична експертиза. Згідно висновку експерта № 417 (т.3 а.с.183-187), із ребра ексгумованого 07.05.2019 р. померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримані препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлений їх генотип. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання генотипу ребра ексгумованого 07.05.2019 р., померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з генотипом, встановленим у зразку крові ОСОБА_4 , дослідженому у висновку експерта № 8-499 від 03.05.2018 р. Запорізького НДЕКЦ МВС України. Вірогідність того, що ці два досліджених біологічних зразка належать одному чоловіку ОСОБА_4 , складає 99,9999957%. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 4,3х10-18. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 4,3 чоловіків на квінтильйон. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_2 Вірогідність того, що померлий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%.

Судом першої інстанції була надана оцінка доводам відповідача ОСОБА_1 щодо визнання висновків експертів недопустимими доказами та зроблені висновки з урахуванням наданих сторонами доказів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема, з висновків експертів, які були попереджені про кримінальну відповідальність, вбачається, що зазначені висновки є мотивованими, такими, що базуються на доказах, одержаних відповідно до закону, в них надані відповіді на поставлені судом та учасниками процесу питання, а тому відсутні підстави для визнання їх недопустимими з мотивів, на які посилається ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що експертні висновки містять недоліки, зокрема містяться розбіжності у назві експертизи, призначеної судом та проведеної експертом, у висновках експертиз зазначені різні номери справи, зазначено що висновок складено на 6 аркушах, хоча фактично їх 5, тощо.

Зазначені доводи не можуть спростувати ані висновків суду, ані висновків експерта, позаяк вони не стосуються фактично отриманих експертами даних про батьківство, апелянтом не спростовані ані методика проведення експертизи ані мотиви, з яких експерти дійшли відповідних висновків.

До того ж судова колегія враховує, що обидві експертизи, які проводилися у різний час та з різними зразками для дослідження, обидві фактично підтвердили батьківство ОСОБА_5 стосовно дитини, яка народилася у позивачки.

Також судова колегія вважає непереконливими доводи апеляційної скарги щодо того, що судом була неправильно визначена частка спадкодавця у спадщині а відтак неправильно визнано право власності за його спадкоємцем на Ѕ частину будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний будинок належав ОСОБА_12 , яка ІНФОРМАЦІЯ_8 померла , заповіту не залишила (т.1 а.с.54-55, 47). Право власності на будинок було зареєстровано в Запорізькому МБТІ.

Після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями її майна стали її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які відповідно до ст.1261 ЦК України є першочерговими спадкоємцями.

Вони обидва реалізували своє право, надане їм положенянми ч.1 ст.1269 ЦК України. яка визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За матеріалами спадкової справи діти спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері (т.1 а.с.49-65).

Відтак спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину, незалежно від того, що ними не було отримано відповідне свідоцтво та отримали після смерті ОСОБА_13 житловий будинок АДРЕСА_1 , кожен по Ѕ частині.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, заповіту не залишив (а.с.46, 67 зв.).

Після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина, до складу якої входить Ѕ частина спірного будинку.

У встановлений ст.1269 ЦК України строк позивач ОСОБА_2 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Малолітня ОСОБА_5 , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спащину після смерті батька ОСОБА_4 у порядку, визначеному ст.1269 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розподілу судових витрат, судова колегія також вважає необґрунтованими, адже як батьківство ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 ,. так і щодо прав цієї дитини на спадщину після смерті її батька, оспорювала лише відповідач ОСОБА_1 та суд ухвалив рішення, яке має майнові правові наслідки, що стосуються саме відповідача ОСОБА_1 .

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков