КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 358/264/19

провадження № 22-ц/824/17431/2019

20 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року в складі судді Корбута В. М.,

встановив:

25.02.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.06.2010 року в розмірі 28 617,62 грн та судових витрат у розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 30.06.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позивальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 договору).

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач порушив свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором та, з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 22.01.2019 року має заборгованість 28 617,62 грн, з яких: тіло кредиту - 3158,09 грн; нараховані відсотки за користування кредитом - 10 187,91 грн, пеня - 13 432,69 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1 338,93 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.06.2010 року в розмірі в розмірі 3 158 грн 09 коп. та судовий збір в розмірі 212 грн 08 коп., а всього 3 370 грн 17 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині.

Свої доводи мотивує тим, що посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року є безпідставним, оскільки відповідачем не заперечувалися вимоги позивача. У даній справі відповідачем договір у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не спростовувалося укладення чи не укладення цього договору, тому вказане свідчить про його згоду з усіма умовами договору.

Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту.

Зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції вважав, що в даному випадку не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 30.06.2010 року між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за договором, в тому числі їх розміру та порядку нарахування, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини договору.

Судом встановлено, що 30.06.2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій підтвердив, що погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві відповідач виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом - 2 800 грн.

Під час розгляду справи відповідач не заперечував, що був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та з Тарифами, що надані позивачем суду першої інстанції, отримав платіжну картку та користувався грошовими коштами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним, що між сторонами був укладений договір, за умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт на платіжну картку, який повинен був повертати щомісячними мінімальними платежами та сплачувати проценти за користування кредитними коштами за умовами, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Відповідно до наданого суду розрахунку, відповідач станом на 22.01.2019 року має заборгованість 28 617,62 грн, з яких: тіло кредиту - 3158,09 грн; нараховані відсотки за користування кредитом - 10187,91 грн, пеня - 13 432,69 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1338,93 грн (процентна складова).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні у відзиві на апеляційну скаргу не наведено альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов`язок банку не рідше одного разу на місяць способом, указаним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операціях по картрахункам.

Банк інформує клієнта про заборгованість по кредитним договорам (у тому числі про заборгованість по кредитним картам), розміру поточних платежів, активації продуктів та послуг банку, а також інших правилах користування платіжною картою та умовах кредитного договору, включаючи внесення у них змін, шляхом використовування функції sms-повідомлень (пункт 2.1.1.8.7 Правил користування карткою).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 04.08.2014 року по 22.08. 2014 року діяла базова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 30,00%, з 1 вересня 2014 року банком була змінена процентна ставка до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року проценти нараховувалися за ставкою 43,2% річних і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Крім того, у витягу з тарифів «Універсальна», наданих позивачем, вбачається, що підвищені проценти встановлені за тратами, здійсненими з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року.

Однак, позивач не надав доказів, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами, а відтак позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за підвищеними ставками.

Пунктом 2.1.1.12.6. Правил користування карткою встановлено, що за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банка, із розрахунку 365/366 календарних днів у році.

З урахуванням встановлених судом обставин, та враховуючи невиконане зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 25.02.2014 р. (дата початку нарахування процентів) по 31.12.2015 р., та з 01.01.2017 р. по 22.01.2019 р., з урахуванням базової процентної ставки 30,00 % в сумі 3704,05 грн, виходячи з такого розрахунку: 3158,09 грн (тіло кредиту) х 30,00% х 1427 днів: 365:100 = 3704,05 грн.

За період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. з урахуванням базової процентної ставки 30,00 % в сумі 947,43 грн, виходячи з такого розрахунку: 3158,09 грн х 30,00% х 366 днів: 366:100 = 947,43 грн.

А всього заборгованість по відсотках за користування кредитом з 25.02.2014 р. (дата початку нарахування процентів) по 22.01.2019 р. складає 4651,48 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення тіла кредиту та відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по пені та штрафам сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги ( 45,65%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1315,40 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 651,48 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1315,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк