№ провадження 2/646/975/2019
Справа № 646/9283/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.19року м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжов В.А., розглянувши заявуОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа- Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться зазначена позовна заява про визнання права власності на нерухоме майно.

Зі змісту позовної заяви убачається, що предметом спору є визнання недійсними укладених між АТ «Дельта Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 Договору № 919/К купівлі-продажу майнових прав від 19.10.2018 до боржника - ОСОБА_1 за кредитним договором, та майнового поручителя - ОСОБА_2 за Іпотечним договором поручителя - ОСОБА_2 за Договором поруки, Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 2008/1207/55-013-2-1 від 29.12.2007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 618, укладеного між фізичною особою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 05.12.2018, відповідного до умов якого в іпотеку передано квартиру № 25, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 146,1 кв.м., житлова площа 96,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 35/2, та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12.04.2016.

Ухвалою судді від 29 січня 2018 року відкрито провадження по даній цивільній справі.

29 січня 2018 року до канцелярії суду надійшла заява позивачів про забезпечення позову, в якій просять: накласти арешт на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири, в тому числі здійснювати реєстрацію місця проживання, місця перебування за вказаною квартирою будь-яких осіб.

Позивачі в обґрунтування своєї заявипосилаються на те, що за час розгляду справи відповідач має можливість незаконно відчужити майно, що зробить неможливим та ускладнить виконання судового рішення, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема пп.1, 2, 7 зазначеної статті встановлені таки види забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, заборона вчиняти певні дії, а також передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням цих заходів.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідальності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до положень пп.1 та 7 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі шляхом накладення арешту на майно та/або передання речі, яка є предметом спору, на зберігання.

Згідно статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Як встановлено судом, відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно убачається, що відповідне нерухоме майно, що є предметом спору, належить на праві власності ОСОБА_2, ід.код НОМЕР_1, паспорт громадянина України серія та номер МК 557079, виданий 17.09.1997 Орджонікідзевським РВ УМВС України в Харківській області.

Проаналізувавши фактичні обставини по справі, характер спірних правовідносин, оцінивши надані докази, суддя дійшов висновку, що клопотання позивачів про забезпечення позову до винесення рішення по справі є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151, 152 і 153 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Заяву позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони її відчуження.

Заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі: здійснювати реєстрацію місця проживання, місця перебування чи зняття з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі будь-яких осіб, чи їхнього виселення.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк предявлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня її складання. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

Суддя: В.А. Єжов