Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/4952/14-ц

провадження № 61-30408св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів:Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач -публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «РКК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року в складі колегії суддів: Желепи О. В., Кабанченко О. А., Іванченко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк» (далі - ПАТ «Фінанс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «РКК» (далі - ТОВ «РКК») про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 травня 2013 року між ПАТ «Фінанс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1305-Ф, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 500 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом,виходячи з 26 % річних, строком до 20 травня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 між ПАТ «Фінанс Банк» та ТОВ «РКК» укладено договір іпотеки, посвідчений 31 травня

2013 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Верповською О. В. у реєстрі № 5153, відповідно до умов якого було надано виробничий комплекс, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 6 518 533,40 грн, з яких: борг за кредитом - 5 551 536,57 грн, 618 553,81 грн - сплата відсотків за користування кредитними коштами, 55 363,27 грн - нараховані відсотки, 16 263,41 - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 276 816,34 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту.

Посилаючись на зазначене, ПАТ «Фінанс Банк» просило суд стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2013 року № 1305-Ф у розмірі 6 518 533,40 грн та звернути стягнення на предмет іпотеки - виробничий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 863,5 кв. м. шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною визначеною на час продажу.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Фінанс Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанс Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2013 року № 1305-Ф у розмірі

6 518 533,410 грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Фінанс Банк» до ОСОБА_1 ,

ТОВ «РКК» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

З метою уникнення подвійного виду стягнення за одним і тим же кредитним договором, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги у частині стягнення заборгованості в грошовій формі та відмовити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки подальше його виконання буде здійснено шляхом звернення стягнення на той же предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року ( дата зазначена з урахуванням описки у році) заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року у частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1305-Ф від 31 травня 2013 року станом на 11 березня

2014 року у розмірі 6 518 533, 40 грн звернуто стягнення на виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 3 863, 5 кв м. (номер земельної ділянки 88: 147: 0054), та належить ТОВ «РКК» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2013 року, на користь

ПАТ «Фінанс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

У решті заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від

10 червня 2014 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд вважав помилковим висновок районного суду про подвійне стягнення. Право кредитора вимагати виконання обов`язку від боржників у разі їх солідарного обов`язку передбачено статтею 543 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги банку до ТОВ «РКК» як майнового поручителя є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2015 року ОСОБА_2 , як особа яка не брала участі у справі, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_3, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року та залишити в силі заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2015 року відкрито касаційне провадження та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 753/4952/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, вирішив питання про права та законні інтереси належного власника майна- ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, а саме: звернув стягнення на майно, яке належить йому на праві власності та, яке незаконно вибуло з його власності і володіння.

Апеляційний суд повно та всебічно не дослідив обставини справи та проігнорував той факт, що спірне нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду від 12 грудня 2008 року у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна», Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

Незаконними власниками майна тимчасово стали ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ТОВ «РКК», що підтверджується встановленими обставинами у справі № 761/5858/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ТОВ "РКК", ПАТ "Фінанс Банк", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, у якій рішенням Шевченківського районного суду від 28 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, витребувано у ТОВ «РКК» на користь ОСОБА_2 спірне нерухоме майно.

Таким чином, договір іпотеки, предметом якого є виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою

АДРЕСА_2 , укладений між ПАТ «Фінанси Банк» та ТОВ «РКК», є нікчемним.

Суд апеляційної інстанції на зазначене належної уваги не звернув та всупереч вимогам закону вирішив питання про права та законні інтереси ОСОБА_2 , не залучивши його до участі у справі.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У травні 2015 року ПАТ «Фінанси Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, підписане представником ОСОБА_9, у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 та залишити в силі рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року.

Заперечення мотивоване безпідставністю доводів скарги щодо нікчемності договору іпотеки, оскільки нікчемність правочину у таких випадках законом не передбачена. Посилання ОСОБА_2 на судові рішення, якими витребувано спірне майно на його користь, не заслуговують на увагу, оскільки Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року по справі №2610/17340/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шпитковська С. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалової С. А., про визнання правочинів недійсними, на яке посилається як на підставу доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 травня 2013 року між ПАТ «Фінанси Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 500 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 26 % річних, строком до 20 травня

2016 року.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «Фінанси Банк» та ТОВ «РКК» укладено договір іпотеки, посвідчений 31 травня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О. В, в реєстрі № 5153, відповідно до умов якого ТОВ «РКК» передав в іпотеку банку виробничий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на

11 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6 518 533, 40 грн, з яких: сума простроченого кредиту - 5 551 536, 57 грн, прострочені відсотки - 618 553, 81 грн, нараховані відсотки - 55 363, 27 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 16 253, 41 грн та пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 276 816, 34 грн.

Інших обставин у цій справі не встановлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи заперечення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, стаття 411 частина перша ЦПК України визначає, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Однак оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що касаційна скарга подана у період дії Цивільного процесуального Кодексу України у редакції станом до 15 грудня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Фінанс Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язання за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 6 518 533,40 грн, яка підлягає стягненню на підставі пункту 5.1.3 Договору іпотеки шляхом звернення стягнення виробничого комплексу (літера А), що розташований за адресою: АДРЕСА_1

При цьому суд апеляційної інстанції правильно зазначав що звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором не є подвійним стягненням.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31 - 33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Отже, право касаційного оскарження мають особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Зазначена норма процесуального права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб, а також у випадках, коли висновки суду при захисті порушених прав учасників справи безпосередньо впливають (порушують) на права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.

У таких випадках рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

У справі, що переглядається, предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки - виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

У касаційній скарзі як на підставу своїх доводів ОСОБА_2 вказує на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2008 року у справі № 2-11142/08, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2010 року задоволено його позов до ОСОБА_5 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна», Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та визнано за ОСОБА_2 право власності на виробничий корпус (літ.А) загальної площею 3863,5 кв.м. розташованого в АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомості, будівлю допоміжних складських приміщень (літ. Б) загальною площею 1 005,6 кв.м та будівлю складу готової продукції (літ. Н) загальною площею 59,1 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , як окремі об`єкти нерухомості. Зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» провести реєстрацію цього майна.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року у справі № 2610/17340/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року, виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з підстав статті 388 ЦК України витребувано з власності та володіння ТОВ «РКК» на його користь та повернуто у власність ОСОБА_2 , оскільки зазначене майно вибуло з його ОСОБА_2 володіння поза його волею.

Отже, сторони- учасники цієї справи повинні були повідомити суд про права інших осіб на предмет спору, а суд повинен був залучити цих осіб до участі у справі, як осіб права яких можуть бути порушено за наслідками ухвалення судового рішення., та забезпечити їх участь у справі та їх процесуальні права.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня

2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У контексті забезпечення прав усіх осіб, які можуть бути зацікавлені у розгляді певної справи, суди та сторони- учасники справи повинні діяти добросовісно, повідомляючи суду про усіх зацікавлених у справі осіб задля забезпечення об`єктивного та спрагливого розгляду справи.

Верховний Суд погоджується з тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу не залучив до участі у її розгляді ОСОБА_2 , не перевірив, хто є власником спірного майна на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення. Разом із тим, апеляційний суд не забезпечив у процесі розгляду справи справедливих судових процедур, спрямованих на ефективний захист порушеного права особи.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ «Фінанс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 518 533,40 грн у касаційному порядку не оскаржувалося, тому відповідно до положень статті 400 ЦПК України Верховних Судом не переглядалося.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик