Справа № 583/1783/18
"04" лютого 2019 р. м. Охтирка Сумської області
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.
за участю секретаря АРТЕМЕНКО О.С.
без участі учасників справи, без фіксації розгляду справи технічним комплексом „Акорд", розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 в м. Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2)
про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації
27.12.2018 року до суду звернувся відповідач по справі ОСОБА_2. із заявою. Вимоги мотивували тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2. про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації відмовлено, однак судом не враховано висновків експертизи від 10.12.2018 року, факту отримання посвідчення водія позивачкою та внесення грошової компенсації Ѕ частини автомобіля та причепу на депозитний рахунок суду. Посилаючись на те, що під час розгляду справи ним та позивачкою з даних питань надавались пояснення та докази, а висновки відсутні, просив ухвалити додаткове рішення.
Позивачка та її представник, будучи належним чином сповіщеними про час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, що не перешкоджає розгляду заяви ОСОБА_2. у їх відсутність.
ОСОБА_2. до суду не прибув, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд у його відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходив з наступного:
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
За висновком експерта-автотоварознавця від 10.12.2018 року № 087 орієнтовна ринкова вартість причепу моделі ПФ-01 Фермер, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 3800.00 грн.
Судом враховано, що позивачка має посвідчення водія та внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_1, 2004 року випуску та автомобільного причепу на депозитний рахунок суду /а.с. 35, 53/.
З приводу вказаних обставин сторони надавали пояснення в судовому засіданні.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд керувався приписами ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
За приписами п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною .
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно ч.4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За висновком суду є неправомірним припинення права відповідача на частку у спільному з позивачкою майні лише за умови попереднього внесення позивачкою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, оскільки закон передбачає у такому випадку обов'язковою умовою згоду відповідача.
Наведений висновок ґрунтується на приписах ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3031,00 грн. на місяць /а.с. 32/, тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, крім іншого, керується принципами справедливості і співмірності захисту порушеного права.
На переконання суду, відповідач довів під час судового розгляду справи, що автомобіль потрібен йому для можливості відвідувати лікарню, місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту, де проживає, а й за його межами, приймати участь у політичному та культурному житті, доступі до правосуддя тощо.
Позивачкою заявлена вимога про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, а отже належним способом захисту порушеного, на думку позивачки, її права є стягнення компенсації на її користь за Ѕ частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман, а не примусова сплата на користь відповідача компенсації за фактично вилучене у нього майно за рішенням суду, без згоди останнього.
Суд визнав, що доводи позивачки носять формальний характер та не спростовують висновків суду, викладених в рішенні суду.
Суд встановив, що з приводу позовних вимог ухвалено рішення, однак його мотивувальна частина не містить висновків щодо обставин, про які сторони надавали докази та пояснення, а тому суд вважає правомірним доповнити мотивувальну частину рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2018 року після абзаца 18, не змінюючи суті висновків, що не суперечитиме п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.
Доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15,43, 44 , 49, 60, 62, 133, 137, 141, 142, 260-261, 270 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_2 від 27.12.2018 року про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Мотивувальну частину рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 грудня 2018 року у цивільній справі № 583/1783/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, після абзаца 18 доповнити таким змістом:
За висновком експерта-автотоварознавця від 10.12.2018 року № 087 орієнтовна ринкова вартість причепу моделі ПФ-01 Фермер, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 3800.00 грн.
Судом враховано, що позивачка має посвідчення водія та внесла грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_1, 2004 року випуску та автомобільного причепу на депозитний рахунок суду /а.с. 35, 53/.
Однак, за висновком суду є неправомірним припинення права відповідача на частку у спільному з позивачкою майні лише за умови попереднього внесення позивачкою вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, оскільки закон передбачає у такому випадку обов'язковою умовою згоду відповідача.
Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Південному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3031,00 грн. на місяць /а.с. 32/, тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд, крім іншого, керується принципами справедливості і співмірності захисту порушеного права.
На переконання суду, відповідач довів під час судового розгляду справи, що автомобіль потрібен йому для можливості відвідувати лікарню, місця дозвілля та відпочинку не тільки в межах населеного пункту, де проживає, а й за його межами, приймати участь у політичному та культурному житті, доступі до правосуддя тощо.
Позивачкою заявлена вимога про реальний поділ автомобіля та виплату компенсації, а отже належним способом захисту порушеного, на думку позивачки, її права є стягнення компенсації на її користь за Ѕ частину вартості автомобіля марки ЗАЗ 110308, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, та автомобільного причепу марки ПФ-01 Ферман, а не примусова сплата відповідачеві компенсації за фактично вилучене майно за рішенням суду, без згоди останнього.»
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА