Дата документу 05.06.2019
Справа № 334/6997/13-ц
Провадження № 2/334/67/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виселення відповідача та інших осіб, які проживають в кватирі, що є предметом іпотеки. В ході розгляду справи було неодноразово уточнено позовні вимоги, залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказується, що 07.11.2005р. між Банком і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ZPS0GA00000274, на підставі якого ОСОБА_3 наданий кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 21072,00 доларів США (20000,00 доларів США на ремонт квартири, 1072,00 доларів США на сплату страхових платежів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.11.2009 року. Погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 600,67 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3 договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №885 від 08.11.2005р., відповідно до якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Грибановою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, №2442.

У порушення зазначених умов кредитного договору позичальник ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно уточненої позовної заяви від 03.07.2014р., у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 01.07.2013р. позичальник має заборгованість 62156,23 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15143,37 доларів США, заборгованості по процентам у сумі 31056,01 доларів США, пені за період з 01.07.2012р. по 01.07.2013р. у сумі 15956,85 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.07.2013 року складає 496628,27 грн.

В рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Також просить виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 надіслали на адресу суду письмові заперечення проти позову. В судовому засіданні їх представник підтримав заперечення проти позову, вказуючи, що з часу порушення ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором Банк не звертався до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, обравши способом захисту свого порушеного права звернення стягнення на предмет іпотеки, пред`явивши даний позов до іпотекодавця ОСОБА_1 Кредит був наданий ОСОБА_3 строком до 06.11.2009р., у зв`язку з неповерненням позичальником кредиту до вказаної дати у Банку виникло право розпочати процедуру стягнення на предмет іпотеки. Однак до серпня 2013 року Банк не звертався до іпотекодавця з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки строк, в межах якого Банк мав право звертатися з позовом про звернення стягнення на квартиру, сплинув у 2012 році, ОСОБА_1 . заявляє про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні вимог про виселення відповідачів також має бути відмовлено. Крім того, відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вона є лише власником іпотечного майна, але зареєстрована та проживає за іншою адресою, тому вимоги про її виселення є безпідставними.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.11.2005р. між Банком і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ZPS0GA00000274, відповідно до якого ОСОБА_3 наданий кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 21072,00 доларів США (20000,00 доларів США на ремонт квартири, 1072,00 доларів США на сплату страхових платежів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.11.2009 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 600,67 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №885 від 08.11.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., зареєстрований в реєстрі за №2983.

Предметом цього договору є надання іпотекодавцем ОСОБА_1 в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 6 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно п. 6 договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Грибановою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2442.

Згідно договору купівлі-продажу від 09.09.1998р., зареєстрованого в реєстрі за №2442, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 62,02 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. Право власності за цим договором на вказану квартиру зареєстровано ОП ЗМБТІ, що підтверджується реєстраційним написом, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

У відповідності до іпотечного договору №885 від 08.11.2005р. приватним нотаріусом Грибановою О.В. 08.11.2005р. було зареєстровано обтяження об`єкту: квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , номер за РПВН: 12456849, на підставі іпотечного договору №2983 від 08.11.2005р., що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек №5415618 від 08.11.2005р.

Позичальник ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором №ZPS0GA00000274 від 07.11.2005р. належним чином не виконував, здійснював щомісячні платежі несвоєчасно та не у повному обсязі, згідно розрахунку, останній платіж мав місце у січні 2008 року. До визначеного договором строку, тобто до 07.11.2009р., ОСОБА_3 не повернув кредит у повному обсязі та не сплатив всі нараховані проценти за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості і ним не заперечується.

Згідно розрахунку, який неодноразово уточнявся позивачем, заборгованість за кредитом становить 15143,37 доларів США, заборгованість за процентами становить 31056,01 доларів США (а.с.136-139). На суму простроченої заборгованості за період з 01.07.2012р. по 01.07.2013р. нарахована пеня у сумі 15956,85 доларів США.

Обравши способом захисту свого порушеного права звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» 08.08.2013р. звернувся до суду з позовом до майнового поручителя ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 62,02 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Грибановою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2442.

Згідно довідки МКП «Основаніє»№4677 від 31.12.2013р. про зареєстрованих осіб, за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за цією адресою не зареєстрована. Довідкою Центру обслуговування абонентів №13 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради підтверджено, що власник квартири ОСОБА_1 за вказаною адресою не зареєстрована, родичі власника квартири - ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою з 11.10.2005р., ОСОБА_2 зареєстрована з 29.09.1998р.

Відповідно до договору іпотечного договору №885 від 08.11.2005р., ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання особи-боржника ОСОБА_3 , тобто являється майновим поручителем.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку`визначено. що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У розділі другому глави другої цього Порядку передбачено процедуру нотаріального посвідчення угоди про відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем.

Положення наведених вище нормативних документів дають підстави для висновку, що всі необхідні дії щодо продажу предмети іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна іпотекодержатель здійснює від свого імені, а не від імені іпотекодавця. Закон не передбачає такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця (іпотекодавців).

Правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана або має право вчинити правочнн від імені другої сторони, яку вона представляє, є відношенням представництва, та врегульовано положеннями глави 17 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від ІЗ червня 2018 року у справі № 643/12106/13-ц.

Враховуючи наведене, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права на укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири будь-яким способом з іншою особою - покупцем, суперечать закону та умовам укладеного між сторонами іпотечного договору, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частиною другою статті 109 ЖК Української РСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується у рішенні суду.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15 та від 06 липня 2016 року у справі № 6-3173цс15.

Квартира, яка була надана ОСОБА_1 в іпотеку банку, придбана не за рахунок кредитних коштів, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.02.2016 р., з якої вбачається що право власності на квартиру належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. При цьому позивачем не зазначено жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам в зв`язку з їх виселенням.

Крім того, позовні вимоги про виселення є похідними від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у зв`язку з відмовою в задоволенні основної вимоги вони також не можуть бути задоволені.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-1 Оце 18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс 18) містяться наступні висновки:

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Однією з вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки є виселення відповідачів. Однак, відповідно до положень ст. 109 ЖК Української РСР громадянам України, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. При цьому, таке постійне жиле приміщення для осіб, яких виселяють, повинно бути зазначене в судовому рішенні.

Судом достовірно встановлено в даній справі, що іпотечне житло було набуте відповідачем не за кредитні кошти до укладення кредитної угоди. Подана банком позовна заява не містить інформації щодо альтернативного житла у позовних вимогах про виселення. Зважаючи на викладене, вказівку щодо альтернативного житла неможливо зазначити в судовому рішенні, тому така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 02.09.2015 у справі № 6-915цс15 та в постанові від 10.02.2016 у справі № 6-2830цс15: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Така правова позиція суду касаційної інстанції відображена в тому числі й в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки), підготовлених суддею Верховного Суду України Д. Д. Луспеником та затверджених суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

У матеріалах судової справи відсутні належні докази надсилання та вручення відповідачу (боржнику) письмової вимоги про усунення у 30-денний строк порушень письмового зобовязання. Недотримання позивачем вказаних вимог закону хоча й не позбавляє позивача права звертатися з позовом до боржника про виконання основного зобовязання, але є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2011 р. по цивільній справі №2-469/11 задоволений позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPSOGA00000274 від 07.11.2005 р. в розмірі 340 629,59 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, ПАТ КБ "ПриватБанк" використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у липні 2008 року до суду із зазначеним вище позовом до суду.

Тому встановленні у судовому засіданні обставини унеможливлює задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст 526, 536, 610, 614,626-629,1049,1054 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, чинною на час виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 2, 3, 4, 12, 18, 76, 81,141, 263- 265, 273ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Ю. Козлова