Справа № 127/371/17
Провадження № 22-ц/801/2538/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 рокуСправа № 127/371/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ФОП ОСОБА_3 , про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Renault Premium 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 р.в., VIN-номер НОМЕР_2 та причеп imro НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001р.в., VIN-номер НОМЕР_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію.

Вказує, що 24 вересня 2016р. відповідач на належних ОСОБА_2 автомобілі та причепі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на 593 км автодороги Стрий-Тернопіль - Кропивницький-Знам`янка, що підтверджується довідкою № 230 від 25.09.2016р. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та причеп були пошкоджені до рівня повної непридатності їх використання у якості транспортних засобів. Зокрема, у автомобіля повне пошкодження багажного відділення, нижньої частини кабіни, бамперу, переднього лівого колеса, заднього лівого колеса, ходової частини, у причепа повна деформація вантажного відділення, ліве колесо середньої осі. Постановою від 19.12.2016р. по справі № 127/23766/16-п відповідач був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Також зазначає, що орієнтовна вартість пошкоджених автомобілів складає 50 000,00 грн. Точну вартість буде встановлено за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, про проведення якої позивач буде клопотати в судовому засіданні. ОСОБА_2 неодноразово пропонував відповідачу вирішити спір мирним шляхом. Однак відповідач відмовляється відшкодовувати завдану майнову шкоду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , дані паспорту серія: НОМЕР_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_8 майнову шкоду в розмірі 50 000 грн. та 1386, грн.- витрат за проведення експертизи, 551,20 грн- судового збору та 320 грн.- за клопотання про забезпечення позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам

Судом встановлено, що 24 вересня 2016 року сталась ДТП, внаслідок якої зазнали пошкоджень автомобіль Renault Premium 420, д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску та причеп Samro C234DHP, д.р.н. НОМЕР_9 185X0, 2001 року випуску, на момент ДТП автомобіль Renault Premium 420, д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску перебував під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою від 19.12.2016р. по справі № 127/23766/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2016 року у справі № 127/23766/16-п. Апеляційним судом Вінницької області була прийнята постанова у справі № 127/23766/16-п, якою постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2016року - скасовано, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , постанову суду першої інстанції скасовано з тих підстав, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази та надано їм невірну оцінку. Суд враховує, що в постанові Апеляційного суду Вінницької області зазначено, що ДТП могло статись і не з вини ОСОБА_4 , а внаслідок поганого стану дорожнього покриття. ( а.с. 5-6, 47, 122-123, т.1)

Також встановлено, що ОСОБА_3 не є власником автомобіля Renault Premium 420, д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску та причеп Samro C234DHP, д.р.н. НОМЕР_9 185 НОМЕР_10 , 2001 року випуску, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 25.03.2015р. ( а.с. 24, т1), крім того, як вбачається з довідки виданої Регіональним сервісним центром у Вінницькій області від 31.01.2017р. та реєстраційної картки транспортного засобу - даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 . ( а.с. 48- 50, т.1,)

Відповідач ОСОБА_1 працював водієм у ФОП ОСОБА_3 та саме дана особа передавала йому для виконання своїх трудових обов`язків автомобіль Renault Premsum 420, д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску та причіп Samro C234DHP, д.р.н. НОМЕР_4 , 2001 року випуску. Факт перебування відповідача в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 підтверджується Митними деклараціями та іншими документами в яких зазначено, що перевізником є ФОП ОСОБА_3 , а водієм є відповідач ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.04.2017 року судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи клопотання представника позивача ОСОБА_5 про призначення експертизи задоволено. Ухвалено призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на вирішення експертів поставлено питання: Чи можливо провести ремонтно-відновлювальні роботи транспортних засобів: автомобіля Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 і причепу Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, VIN-номер НОМЕР_11 ? Якщо можливо, то який обсяг, характер і вартість цих робіт на дату ДТП (24.09.2016 року)? Яка вартість шкоди завданої ОСОБА_2 , як власнику автомобіля Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, яка сталася 24 вересня 2016 року на 593 км. автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка (згідно довідки №230 від 25.09.2016 року) на дату ДТП? Яка вартість шкоди завданої ОСОБА_2 , як власнику причепу Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, VIN-номер НОМЕР_11 , внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, яка сталася 24 вересня 2016 року на 593 км. Автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка (згідно довідки №230 від 25.09.2016 року) на дату ДТП? ( а.с.82, т1)

Висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26.07.2017р. №2693/2694/17-21 - відповідно до сертифікованого програмного продукту АУДАТЕКС рами до автомобілів марки Renault Premium 420 та причепів Samro C234DHP замінні складові не постачаються а їх ремонт відповідно до вимог заводів - виробників не передбачений, тому вказані вище транспортні засоби як майно для використання за призначенням втрачені повністю і провести відповідно для них ремонтно-відновлювальні роботи для їх відновлення з дотриманням правил безпеки неможливо. Вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 , як власнику автомобіля Renault Premium 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 poку випуску, VIN-номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, яка сталася 24 вересня 2016 року на 593 км. автодороги Стрий - Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка (згідно довідки №230 від 25.09.2016 p. на дату ДТП складала 368286,8 грн. Вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 , як власнику причепу Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_12 , 2001року випуску, VIN-номер НОМЕР_13 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 24 вересня 2016 року на 593 км. автодороги Стрий-Тернопіль - Кропивницький-Знам`янка (згідно довідки №230 від 25.09.2016р. ) на дату ДПТ складала 158112 грн. (а.с.93-99, т.1)

Ухвалою суду від 06.10.2017р. задоволено клопотання представника позивача клопотанням про призначення по справі судової автотехнічної експертизи з метою визначення причини ДТП.

На вирішення експертів поставлені наступні питання: яка була швидкість транспортних засобів автомобіля Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 і причепу Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, VIN-номер НОМЕР_11 з урахуванням пошкоджень, які отримані при зіткненні за умови сухої дороги, рівного, твердого покриття та руху у темну пору доби та завантаженості на рівні 20 тон під час ДТП, яке сталося 24 вересня 2016 року на 593 км. автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка? чи були з технічної точки зору дії водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 і причепом Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, VIN-номер НОМЕР_11 у причинному зв`язку з виникненням ДТП за умови сухої дороги, рівного твердого покриття та руху у темну пору доби та завантаженості на рівні 20 тон під час ДТП, яке сталося 24 вересня 2016 року на 593 км. автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка? ( а.с. 160, т.1)

Висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 22.05.2018р. встановлено, що визначити швидкість транспортних засобів автомобіля Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 і причепу Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, не є можливим. По наданим матеріалам цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення про можливе виникнення під час руху автопоїзда технічних несправностей чи інших перешкод технічного характеру, які б призвели до виникнення некерованого тобто незалежного від дій водія ОСОБА_1 руху автопоїзда до наїзду на огорожу мосту та виникнення даного ДТП не встановлено. ( а.с. 181-186, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у завданні шкоди підтверджена належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним и рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Твердження апелянта про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача спростовуються матеріалами справи, зокрема висновками експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє чинне судове рішення, яким ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, оскільки постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2017 року скасовано постанову Вінницького міського суду від 19.12.2016 року, а провадження у справі закрито, колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке.

Постановою Вінницького міського суду від 19.12.2016 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 20 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 340 гривень на користь держави.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2017 року постанову Вінницького міського суду від 19.12.2016 року скасовано, провадження у справі закрито на ч. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. У разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначене узгоджується з висновком, зробленим Верховним Судом в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц.

Крім того посилання апелянта на те, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2017 року встановлено, що однією із причин ДТП є не вина ОСОБА_1 , а поганий стан дорожнього покриття, не відповідають дійсності, оскільки апеляційний суд допустив припущення щодо ймовірної причини ДТП, однак ніяк не вважав її встановленою, крім того допускати припущеення при винесенні постанови недопустимо.

Разом з тим, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 передчасним з огляду на таке.

В матеріалах справи наявні митні декларації, які на думку суду першої інстанції підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки зазначені митні декларації жодним чином не підтверджують факт перебування відповідача у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , так як в них зазначено лише, що перевізником є ФОП ОСОБА_3 , а водієм - ОСОБА_1 , що не свідчить про трудові відносини між ними. Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у завданні шкоди ОСОБА_2 внаслідок пошкодження автомобіля Renault Premіum 420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN-номер НОМЕР_2 і причепа Samro C234DHP, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, VIN-номер НОМЕР_11 та її відшкодування у розмірі 50 000 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог та безпідставне задоволення позову, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко