Ухвала

18 грудня 2019року

м. Київ

справа № 357/5634/18

провадження № 61-11515ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за касаційними скаргами ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року та ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договорами позики в розмірі 6 615 720,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 6 615 720,00 грн, що еквівалентно 235 000,00 доларів США та вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 червня 2012 року в розмірі 1 200 000,00 грн, за договором позики від 04 квітня 2014 року в розмірі 2 216 052,00 грн, що еквівалентно 85 000,00 доларів США, станом на 23 травня 2018 року (час звернення з позовом до суду), а всього 3 416 052,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 04 квітня 2014 року в сумі 981 750,00 грн.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалами Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 червня 2019 року та 15 липня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.

Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

24 червня 2019 року ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Необхідність виклику учасників справи в судове засідання вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

При обговоренні доповіді судді-доповідача про проведені підготовчі дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність необхідності виклику у судове засідання учасників справи для надання ними пояснень, та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) у складі колегії з п`яти суддів.

Таким чином, підстави для задоволення ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні із викликом сторін, відсутні.

Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні з викликом сторін у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за касаційними скаргами ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року та ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за касаційними скаргами ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року та ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року призначити до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська