Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2943/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 34 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі 278/2943/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 207 130,99 грн., витрати на проведення оцінки в розмірі 1 585,44 грн., збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 214 715,70 грн., сплачений судовий збір в розмірі 4 234,33 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 06 січня 2016 року близько 04 год. 00 хв. на автодорозі М-6 «Київ-Чоп», на 143 км. + 740 м., що на території Житомирського району Житомирської області, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (третя особа). Останній, порушуючи правила дорожнього руху, здійснив наїзд на транспортний засіб «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_2 та на транспортний засіб (причіп до попередньо згаданого тягача) «Samro S» д.н.з. НОМЕР_3 , власником та законним розпорядником яких є - ОСОБА_1 . За вчиненні зазначені вище діяння ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачем були належним чином доведені заподіяні йому внаслідок ДТП реальні збитки, які полягають у грошовому виразі втраченого майна за мінусом сплаченого страхового відшкодування та витрат, зумовлених проведенням відповідного експертного дослідження; а також збитки у вигляді упущеної вигоди, які полягають у неотриманих позивачем доходах, що реально могли бути ним отримані при звичайних обставинах. Проте, внаслідок значного пошкодження його транспортних засобів, які тривалий час не могли використовуватися за своїм призначенням, він не отримав можливий дохід та не виконував умови договору.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06 січня 2016 року близько 04 год. 00 хв. на автодорозі М-6 «Київ-Чоп», на 143 км. + 740 м., водій транспортного засобу «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 заснув за кермом, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_2 та на транспортний засіб (причіп до попередньо згаданого тягача) «Samro S» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , власником та законним розпорядником яких є ОСОБА_1 . Дорожньо-транспортна пригода сталась в наслідок порушення ОСОБА_3 п.12.1 ПДР України.

Житомирським районним відділенням поліції було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000017 від 06.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

Постановою Житомирського районного відділення поліції ГУ НП в Житомирській області від 20.05.2016 року закрито кримінальне провадження через відсутність в діях водія ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення (отримав легкі тілесні ушкодження (а.с.9-10).

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто, з нереабілітуючих підстав. Зазначена постанова набрала законної сили 29.08.2016 року та є чинною (а.с.11-12).

Відповідно до частин 5 і 6 ст.82 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини щодо винуватості ОСОБА_3 у ДТП та заподіянні шкоди позивачеві суд вважає встановленими та такими, що не підлягають додатковому доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача належним чином не підтверджені.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, за загальним визначенням джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП особа, винна у її виникненні - ОСОБА_3 працював в якості водія у ПП ОСОБА_2 , яка є власником автомобіля «Renault Premium» д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.22). Тобто, саме на останню слід покласти обов`язок відшкодувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду.

За ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Приписами ст.1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріали справи свідчать про те, що страховою компанією в межах страхового ліміту виплачено позивачеві страхове відшкодування за пошкоджені автомобіль та причіп у сумі по 49490 грн. за кожний транспортний засіб (т.1 а.с.64,65).

Ці обставини сторонами не заперечуються.

Під час апеляційного розгляду справи ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13 лютого 2018 року у справі було призначено автотоварознавчу експертизу з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Renault Premium 450.18 DXI», д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортного засобу - напівпричепу «Samro S338DH», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок їх пошкодження (а.с.44).

Відповідно до висновку експерта від 26 березня 2019 року №262/18-25 розмір матеріального збитку, який було заподіяно власнику автомобіля «Renault Premium 450.18 DXI», д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 112 337,67 грн.. Розмір матеріального збитку напівпричепу «Samro S338DH», кузов № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_3 не представилось можливим на час проведення експертизи, через відсутність програмного забезпечення з ціновими базами на 2016 рік, щодо визначення вартості відновлювального ремонту аналогічних КТЗ та відсутності можливості проведення технічного огляду даного напівпричепу на дату наближену до дати ДТП (а.с.70-88).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що за винятком виплачених страховою компанією коштів розмір шкоди за пошкоджений автомобіль, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, буде становити 63357 грн.67 коп.(112337,67-49490+510).

Що стосується доведеності розміру шкоди за напівпричіп, суд враховує наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що обидва пошкоджені транспортні засоби позивачем відремонтовані. Доказів про понесення реальних затрат на їх відновлення останній суду не надав. На підтвердження вимог в цій частині позивач надав експертне дослідження, проведене за його заявою.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2,5 ст.106 ЦПК учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Проте, в порушення зазначених вимог у висновку автотоварознавчого дослідження від 13.07.2016 року вказаних відомостей не зазначено.

А тому, згідно з вимогами ст.78 ЦПК зазначений доказ не може бути допустимим при доведенні вартості напівпричепа.

У зв`язку з цим, підстав для задоволення позову в цій частині вимог апеляційний суд не вбачає.

Крім того, на думку суду, відсутні законні підстави для відшкодування упущеної вигоди.

Такі,відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, законодавством передбачено, що збитки, завдані особі, в тому числі внаслідок пошкодження її майна, можуть бути як реальними (описані в позові вище), так і такими, що полягають у неотриманих потерпілою особою доходах, які та могла б отримати за звичайних обставин (якби не було скоєно дорожньо-транспортну пригоду), тобто упущена позивачем вигода.

Частиною 4 ст.623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

В даному випадку, обгрунтовуючи заявлені в цій частині вимоги, позивач посилався на те, що пошкоджені транспортні засоби не могли використовуватися в господарській діяльності, зокрема для виконання умов укладеного ТОВ «Нова пошта» умов договору №395П від 01.01.2014 року.

Проте, такі доводи спростовуються наступним.

Дійсно, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Нова Пошта» 01.01.2014 року був укладений договір на перевезення вантажу (т.1 а.с.66-74).

В додатку №1 до цього Договору, крім пошкоджених були зазначені також і інші транспортні засоби, які використовуються для виконання умов договору (т.1 а.с.75).

Представник позивача в суді пояснив, що умови договору виконувалися належним чином іншими транспортними засобами. Про це підтвердив і Замовник перевезень у письмовому повідомленні від 28.11.2016 року (т.1 а.с.77). А тому відсутні підстави вважати про неотримання перевізником доходу з вини відповідачки.

Позивач ОСОБА_1 як фізична особа, який пройшов державну реєстрацію як суб`єкт підприємницької діяльності без створення юридичної особи є платником фіксованого податку, а тому останньому підлягають відшкодуванню тільки реальні доходи, які позивач міг би одержати, з урахуванням конкретних особливостей господарської діяльності.

За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Крім того, згідно зі ст.141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог (15% від заявленої суми) підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2017 року скасувати, ухваливши нове.

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 63357 грн.67 коп. майнової шкоди та 1849,36 понесених судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 19.08.2019 року.