ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 331/4531/16-ц

провадження № 61-16366 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленняучасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в складі колегії суддів Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У 2016 році ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 і з уточненням предмета та підстав позову просила визнати дійсним із моменту укладення договір дарування від 24 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 24 березня 2004 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір дарування, відповідно до умов якого відповідач передала, а позивач прийняла в дар 335 000 грн грошових коштів.

У момент укладення договору дарування позивач не знала, що він потребує нотаріального посвідчення, а коли дізналася, то звернулася до ОСОБА_2 , яка відмовилася нотаріально посвідчувати договір, оскільки цей договір уже виконаний, гроші передані, тому немає необхідності витрачати зайві кошти на його нотаріальне посвідчення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2016 року позов задоволено, визнано дійсним з моменту укладання договір дарування грошей від 24 березня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив із того, що сторони договору дарування домовилися щодо усіх істотних умов договору, передали гроші по договору, але відповідач ОСОБА_2 ухиляється від його нотаріального оформлення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2016 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення спірного договору дарування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року позивач подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Указує, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а тому правові підстави для прийняття до розгляду її апеляційної скарги відсутні.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на дану касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що згідно з умовами письмового договору дарування від 24 березня 2004 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 . 335 000 грн грошових коштів.

Договір нотаріального не посвідчений.

Пунктом 2 указаного договору визначено, що грошові кошти подаровані позивачеві для інвестування в будівництво квартири відповідно до укладеного між ОСОБА_1 і ЗАТ «Страхова компанія «Столиця» інвестиційного контракту від 06 березня 2004 року № 88207.

Об`єктом інвестування за контрактом є квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира).

Контракт укладений та будівництво квартири здійснене під час перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_5 , який розірваний на підставі рішення суду 02 березня 2006 року.

08 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладений шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року справі № 756/9484/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Єлістратова С. В. про визнання майна спадковим та його поділу відмовлено.

На час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції також розглядалася справа № 756/1218/16-ц за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єлістратова С. В., Служба в справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частки в майні в порядку спадкування за законом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України в редакції, чинній на до 15 грудня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права або обов`язки.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Установивши, що предметом даної справи є вимога про визнання дійсним договору дарування, який є доказом у спадковій справі, позивачем у якій є ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов правильного висновку, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та законні інтереси ОСОБА_3 та її малолітнього сина, а тому наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою саттті 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук