Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 344/17399/15-ц

провадження № 61-14998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович,

особа, яка не брала участі у справі - Гаражний кооператив «Соколи»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року у складі судді Бабій О. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» (далі - ТОВ «Х-Адванс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський В. Д., про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

04 травня 2016 року змінено процесуальний статус третьої особи ОСОБА_2 та залучено її до участі у справі в якості співвідповідача.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для обслуговування гаражної стоянки автомобілів». Жодних рішень чи документів на капітальну забудову зазначеної земельної ділянки іншими особами не приймалося та не видавалося, а встановлення гаражів на ній допускалося виключно на тимчасовій основі і без права реєстрації речових прав на них, як на об`єкти нерухомого майна, та за умови сплати власнику земельної ділянки (землекористувачу) зацікавленими особами за фактичне користування гаражною стоянкою. Вказували, що всупереч вимогам законодавства та без погодження з ними, як власниками землі, протягом травня-червня 2013 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції прийнято 38 рішень про реєстрацію права власності на гаражі, розміщені на їх земельній ділянці, як на новостворені об`єкти нерухомого майна та видано свідоцтва про право власності на них, у тому числі й відповідачу ОСОБА_1 . Однак реєстрація права власності на гараж за ОСОБА_1 згодом була скасована постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року, яка набрала законної сили 12 жовтня 2015 року. Вказували, що під час розгляду адміністративним судом спору щодо незаконності реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж, вона приховуючи вказаний факт 26 грудня 2014 року відчужила його ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, хоча вона розуміла, що не мала права вчиняти щодо цього гаражу жодного правочину. Зазначали, що оспорюваний договір купівлі-продажу було вчинено всупереч чинного законодавства та волі власника земельної ділянки, на якій такий розташований, а його реєстрація проведена за особою, відмінною від власника земельної ділянки, позбавляє власника земельної ділянки (позивача) в повній мірі реалізувати свої права щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, зумовлює можливість виникнення у осіб, відмінних від власника землі, права вимагати за ними право проходу та проїзду до належного їм нерухомого майна через земельну ділянку позивача та визнання за ними права на часткове користування належною позивачу земельною ділянкою в межах фактично займаної площі, що порушуватиме цілісність земельної ділянки як об`єкта нерухомого майна та суттєво знижуватиме її ринкову вартість.

У зв`язку з викладеним позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

01 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року, позов ТОВ «Х-Адванс» задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу гаражу, що розташований: АДРЕСА_1 , укладений 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу

Павлінським В. Д. 26 грудня 2014 року за № 4497.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18401170 прийняте 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В. Д.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що при укладенні оскаржуваного правочину не були дотримані вимоги частини першої статті 638 та частини другої статті

377 ЦК України, оскільки до первинної державної реєстрації речових прав, відчужених за оскаржуваним правочином, право власності на земельну ділянку, на якій розташовано відчужуваний гараж, було зареєстровано не за

ОСОБА_1 , а за ТОВ «X-Адванс». Будь-яких правовстановлюючих документів на користування цією земельною ділянкою, чи її капітальну забудову,

ОСОБА_1 нотаріусу та суду не надала, тому відчуження нею гаражу, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача, з урахуванням норми частини першої статті 120 ЗК України, порушує права позивача, як власника земельної ділянки. Оскільки за оспорюваним договором право власності ОСОБА_2 на гараж виникло з моменту його реєстрації на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Павлінського В. Д. необхідно визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного гаражу та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзіГК «Соколи», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ГК «Соколи» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Зупинено виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу № 344/17399/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді вказаної справи не було встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Вказували, що суди обох інстанцій необґрунтовано не застосували до спірних правовідносин положення статті 41 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавленим права власності, а примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності. Зазначали про те, що позивач не є належним позивачем, оскільки його право власності оспорюється ними в порядку господарського судочинства, а також в кримінальному провадженні розглядаються їх заяви про шахрайське заволодіння земельною ділянкою на якій розташовані гаражі, в тому числі і гараж, який належав ОСОБА_1 . Звертали увагу на те, що вони неодноразово просили суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи зупинити у ній провадження до вирішення питання щодо правомірності набуття позивачем права власності на землю, однак вони їх просто ігнорували та провадження у справі не зупиняли. Вказували, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року у справі № 909/1345/14 було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, на якій розташований вказаний у цій справі гараж, тому ТОВ «Х-Адванс» не має право ставити жодної позовної вимоги у цій справі. Також вказували, що факт укладення оспорюваного договору купівлі-продажу жодним чином не порушує прав ТОВ «Х-Адванс», оскільки товариством 12 серпня 2014 року було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3 , що свідчить проте, що воно не має жодних перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Вказують, що вони з 2006 року користувалися спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного між ними та Івано-Франківською міською радою, однак у 2012 році ТОВ «Х-Адванс» незаконно внаслідок шахрайських дій заволоділо цією земельною ділянкою. Також зазначали, що на їхню думку, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх позовних вимог використовуючи правовий механізм, передбачений статтями 215, 216 ЦК України. У даному випадку є лише єдиний можливий спосіб захисту прав позивача - це подання віндикаційного позову на підставі статті 388 ЦК України.

У відзиві ОСОБА_1 на касаційну скаргу ГК «Соколи» зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки вони ухвалені з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що судами не були належним чином встановлені обставини, які мають значення у справі. Наголошувала, що доводи касаційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вона є належним власником спірного гаражу, а позовні вимоги ТОВ «Х-Адванс» є незаконними та порушують її права. Також на її думку, суди обох інстанцій в порушення процесуальних норм не залучили приватного нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір купівлі-продажу, до участі у розгляді цієї справи як відповідача, оскільки оскаржуваними судовими рішеннями порушуються також і його права.

У квітні 2017 року ГК «Соколи» направив до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пояснення у цій справі, у яких ще раз наголосив на тому, що ТОВ «Х-Адванс» не є належним власником земельної ділянки на якій розміщений спірний гараж, тому він не є й належним позивачем у справі. Вказували, що ТОВ «Х-Адванс», Вовчинецька сільська рада Івано-Франківської міської ради та інші зацікавлені особи через різноманітні судові інстанції намагаються позбавити членів ГК «Соколи» права власності на їх гаражі.

У запереченнях ТОВ «Х-Адванс» на касаційну скаргу ГК «Соколи», вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги зводяться лише до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями. Також зазначали, що ГК «Соколи» не є стороною у цій справі та оскаржуваними судовими рішеннями не порушені жодні його права та обов`язки, тому вони не мають жодного процесуального права на їх оскарження, з урахуванням того, що рішення суду першої інстанції вони до суду апеляційної інстанції навіть не оскаржували. Звертають увагу на те, що касаційна скарга не містить посилань на ті чи інші норми матеріального чи процесуального права, які були порушені судами обох інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Вказують, що ОСОБА_1 приховала як від покупця ОСОБА_2 , так і від нотаріуса той факт, що в адміністративному суді розглядалася справа про визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію за нею права власності на спірний гараж. Вказані неправомірні дії відповідача ОСОБА_1 спричинили виникнення даного цивільного позову. Звертають увагу суду касаційної інстанції на некоректні посилання ГК «Соколи» на договір оренди спірної ділянки, укладеного 16 березня 2006 року між ними та Івано-Франківською міською радою, який втратив свою чинність ще 03 квітня

2007 року. Також вважають, що некоректними є посилання ГК «Соколи» на кримінальні провадження, порушені ще в січні 2013 року по факту та на підставі необґрунтованих заяв директора ГК «Соколи», за результатами яких до суду не було передано жодної кримінальної справи чи позову. Також вважають необґрунтованими доводи касаційної скарги, що судами не було зупинено провадження у справі до розгляду іншої справи господарським судом, оскільки ті клопотання не містили в собі жодним мотивів щодо неможливості розгляду цієї справи до розгляду іншої справи в порядку господарського судочинства.

03 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення

ОСОБА_1 до касаційної скарги ГК «Соколи», у яких вона посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду, якими були скасовані судові рішення у адміністративних справах про визнання недійсними та скасування рішень державного реєстратора на спірні гаражі та закриті провадження у справах з тих підстав, що адміністративні суди розглядали вказані справи з порушенням юрисдикції. На її думку, оскільки в цій справі ТОВ «Х-Адванс» також посилалось на судові рішення в адміністративній справі, якими було визнано незаконною та скасовано реєстрацію її права власності на спірний гараж, то правові висновки викладені у вищевказаних постановах мають важливе значення для перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №657804 від 25 жовтня 2012 року, виданого на підставі розподільчого балансу від 19 жовтня 2001 року, ТОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки, кадастровий номер :09:003:0118, загальною площею 6,2207 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для обслуговування гаражної стоянки автомобілів» (а. с. 8, 11 том 1).

Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_1 (а. с. 125-126 том 1).

Також судами було встановлено, що 26 грудня 2014 року головою ГК «Соколи» видана довідка члену цього ГК «Соколи» ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка за адресою на АДРЕСА_1 надана ГК «Соколи» для обслуговування гаражів на підставі договору оренди землі від 16 березня

2006 року, на якій розміщено її гараж АДРЕСА_1 , не приватизована та знаходиться в комунальній власності міста Івано-Франківськ (а. с. 127 том 1).

Судами також було встановлено, що строк дії договору оренди землі від

16 березня 2006 року, укладеного між Івано-Франківською міською радою та

ГК «Соколи», на момент видачі вищевказаної довідки (26 грудня 2014 року) про підстави землекористування закінчився, тому правовідносини оренди землі

між цими сторонами договору також на той час були припиненими

(а. с. 94-98, 176-178 том 1).

01 червня 2013 року Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області прийнято рішення № 2777547 про державну реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 без погодження з

ТОВ «X-Адванс», як власником земельної ділянки (а. с. 12-13 том 1), на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а. с. 123 том 1).

Також судами було встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого

01 червня 2013 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна № 1 - гараж АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв. м, матеріал стін: цегла

(а. с. 13, 121-122, 124 том 1).

12 серпня 2014 року між ТОВ «Х-Адванс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, яка передана останньому терміном на п`ять років для обслуговування гаражної стоянки автомобілів (а. с. 179-182 том 1).

26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, згідно якого гараж відчужено ОСОБА_2

(а. с. 108 том 1).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 15 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, у справі № 809/647/14 було задоволено позов ТОВ «Х-Адванс» до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_1 , ГК «Соколи», про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано недійсним та скасовано рішення від 01 червня 2013 року №2777547 державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про проведення державної реєстрації прав власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований:

АДРЕСА_1 за суб`єктом: ОСОБА_1

Зобов`язано реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований: АДРЕСА_1 за суб`єктом: ОСОБА_1

(а. с. 15-23 том 1).

Також судами було встановлено, що позивачем вищевказану постанову суду разом з заявою було подано до Реєстраційної служби для її виконання та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_1 на вказаний гараж, однак Реєстраційною службою прийнято рішення від 12 листопада 2015 року

№ 26094772, яким у скасуванні запису відмовлено, оскільки на момент розгляду цієї заяви право власності на зазначений в судовому рішенні гараж було вже перереєстровано за іншою особою, а право власності за ОСОБА_1 припинено (а. с. 24 том 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті

321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Судами обох інстанцій було встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розміщений спірний гараж, який став предметом оспорюваного правочину, оскільки державний акт на цю земельну ділянку виданий на ТОВ «Х-Адванс» є чинним та ніким не скасований (а. с. 8 том 1).

ТОВ «Х-Адванс» звертаючись до суду з вказаним у справі позовом посилалося на те, що вони є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, однак ОСОБА_1 незаконно зареєструвала на себе право власності на цей гараж, а потім в період коли вони оскаржували в судовому порядку законність реєстрації за нею права власності на такий гараж вона його відчужила ОСОБА_2 , чим порушила права позивача, тому просили визнати договір купівлі-продажу вказаного гаража недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях

316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами цієї справи ТОВ «Х-Адванс» з лютого 2014 року в судовому порядку оспорював право власності ОСОБА_1 на спірний гараж, який розташований на їхній земельній ділянці. Тобто ОСОБА_1 будичи третьою стороною у справі знала про перебування вказаного спору на розгляді в суді, однак не зважаючи на це вона в грудні 2014 року приховуючи вказану обставину від приватного нотаріуса та покупця ОСОБА_2 уклала з останньою оспорюваний у справі договір купівлі-продажу гаража.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що відчуження ОСОБА_1 гаражу, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача порушує його права, як власника земельної ділянки, та надає йому право на звернення до суду з цим позовом.

Крім того, суди обох інстанцій задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Х-Адванс» правильно виходили з того, що оскільки товариство не вимагає відновлення права власності на гараж, який був предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, а лише захищає своє право власності на земельну ділянку, якій розташований вказаний гараж.

Не заслуговують на увагу, доводи касаційної скарги про те, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року у справі № 909/1345/14 за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області до Вовчинецької сільської ради, Акціонерного товариства відкритого типу «Родон», треті особи: ГК «Соколи», Івано-Франківська міська рада, ТОВ «Х-Адванс», про скасування рішення Вовчинецької сільської ради від 07 лютого 2008 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки площею 6,3201 га на АДРЕСА_1 в оренду АТВТ «Родон»; скасування рішення Вовчинецької сільської ради від 29 лютого 2008 року, яким погоджено звіт про експертну оцінку земельної ділянки площею 6,3201 га на АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеного між Вовчинецькою сільською радою та АТВТ «Родон»; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 березня 2008 року, укладеного між Вовчинецькою сільською радою та АТВТ «Родон»; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 090030118, виданий АТВТ «Родон» 04 червня 2008 року, було визнано незаконність набуття права власності на земельну ділянку ТОВ «Х-Адван», оскільки у цій справі навіть не розглядалося питання правомірності отримання відповідачем державного акта на спірну у справі земельну ділянку.

Як вбачається із матеріалів справи державний акт від 25 жовтня 2012 року серії ЯМ № 657804 на земельну ділянку, який було видано ТОВ «Х-Адванс» та на якій розташований в тому числі спірний у справі гараж є дійсним, а належних та допустимих доказів того, що цей державний акт є недійсним або скасованим ні відповідачами, ні ГК «Соколи» до суду надано не було, тому доводи касаційної скарги стосовно незаконності володіння позивачем цією земельною ділянкою є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях, тому не заслуговують на увагу.

Також слід зазначити, що як вбачається з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 квітня 2018 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року у справі № 909/1345/14 на яке посилається ГК «Соколи» у касаційній скарзі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги стосовно того, що

ОСОБА_1 на законних підставах набула права власності на вказаний у справі гараж, оскільки постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року, залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, якою було визнано недійсним та скасовано рішення № 2777547 від 01 червня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про проведення державної реєстрації прав власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований:

АДРЕСА_1 за суб`єктом: ОСОБА_1 на даний час вона набрала законної сили та ніким не скасована.

Отже, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш С. Ю. Мартєв Є. В. Петров С. П. Штелик