Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,

встановив:

26.04.2019 року представник позивача адвокат Байрачний О.І. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача Волноваського об`єднаного УПФУ Донецької області, в якому просить стягнути грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом, і свої доводи обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 27 липня 2018 року серія ННІ 460229, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є., реєстровий номер 913, спадкова справа № 43/2018, спадщина складається з суми не отриманої в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 пенсії в розмірі 56056,28 грн., яка не виплачена Управлінням Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області (на цей час - Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області), яка належала спадкодавцю на підставі довідки Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області № 2433/03 від 16.02.2018 року. Спадкоємцями в свідоцтві зазначені ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_3 , відповідно з правом у кожного на 1/2 частки спадщини. Сума 1/2 частки спадщини на кожного із спадкоємців складає 28028,14 грн..

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача за виплатою спадщини (не отриманої пенсії спадкодавця).

Відповідно до Разового доручення № 93/52 від 22 серпня 2018 року, відповідач виплатив ОСОБА_1 - 24387,35 грн., що на 3640,79 грн. менше.

Листом від 09.01.2019 року вих. № 160-1102 відповідач надав роз`яснення, що розмір не отриманої пенсії було нараховано відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за останні 3 роки до дня звернення ОСОБА_1 за отриманням пенсії, яким є 22 серпня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину у встановленому законом порядку, як спадкоємець за законом отримав свідоцтво про право на спадщину від 22 жовтня 2018 року серія ННР 335151, посвідчене державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є., реєстровий номер 1106, спадкова справа № 182/2018, за яким спадщина складається з суми не отриманої в зв`язку зі смертю спадкодавця пенсії у розмірі 81771.01 грн..

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача за виплатою спадщини (не отриманої пенсії). Відповідно до Разового доручення № /53 від 12.11.2018 року, відповідач виплатив ОСОБА_1 - 58700,82 грн., що на 23070,19 грн. менше.

Листом від 09.01.2019 року вих. № 160-1102 відповідач надав роз`яснення, що розмір недоотриманої пенсії було нараховано правомірно, відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за останні 3 роки до дня звернення ОСОБА_1 за отриманням пенсії, яким є 12 листопада 2018 року. Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті всієї суми пенсії, на яку отримано свідоцтво про право на спадщину, не ґрунтується на вимогах закону. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь залишок недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті спадкодавця його матері ОСОБА_5 в розмірі 3640,79 грн., та залишок недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті спадкодавця його батька ОСОБА_4 в розмірі 23070,19 грн..

У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача адвокат Байрачний О.І. в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. У разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не інформували, тому вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2018, виданого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є., позивач успадкував після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частину спадщини, яка складається з суми недоотриманої в зв`язку зі смертю пенсії у розмірі 56056,28 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки Волноваського ОУПФУ Донецької області №2433/03 від 16.02.2018 року, 1/2 частки складає 28028,14 грн. (а.с. 16).

Згідно листа Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.01.2019 року №160-1102 вбачається, що Пенсійний фонд відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплатив недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, яким є 22 серпня 2018 року. Виплату недоотриманої пенсії проведено у відповідності до цієї статті.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2018, виданого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є., позивач успадкував після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/2 частину спадщини, яка складається з суми недоотриманої в зв`язку зі смертю пенсії у розмірі 81771,01 грн., що належала спадкодавцю на підставі довідки Волноваського ОУПФУ Донецької області №3025-1/05 від 01.08.2018 року (а.с. 24).

Згідно листа Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.01.2019 року №160-1102 вбачається, що Пенсійний фонд відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплатив недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, яким є 12 листопада 2018 року. Виплату недоотриманої пенсії проведено у відповідності до цієї статті.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав частину недоотриманої пенсії після смерті матері ОСОБА_2 в сумі 24387,35 грн., на 3640,79 грн. менше, та після смерті батька ОСОБА_4 в сумі 58700,82 грн., на 23070,19 грн. менше. Разом з тим, Управління відмовляє позивачеві у виплаті цих коштів як спадкоємцю.

Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати, нарахованої пенсіонеру ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і не виплаченої їм за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача.

Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану спадщину, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з Волноваського ОУПФУ Донецької області на користь позивача у порядку спадкування недоотриманих померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 768,40 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.15, 16, 316, 317, 321, 1216, 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Стягнути з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої суми пенсії, яка залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 в розмірі 3640,79 грн., та залишок недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , в розмірі 23070,19 грн., усього 26710,98 грн..

Стягнути з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук