Справа № 308/6318/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Тхір О.А..,

за участю секретаря Химинець О.Я.,

представника першого позивача ОСОБА_1 ,

другого позивача ОСОБА_2 ,

представника першого відповідача Федьо Т.М.,

представника другого відповідача Рудик В.М ОСОБА_3 ,

представника третього відповідача Маркусь М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за участю сторін, заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Климпуша 9» ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, Дочірнього «Інтеграл-Буд», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Ужгородської міської ради, Дочірнього «Інтеграл-Буд», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

02.07.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

15.07.2019 позивачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, за якою він просить суд у порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 101, кадастровий номер якої НОМЕР_1 та по 1/2 частині належить відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та заборонити Ужгородській міській раді, в тому числі її посадовим особам та структурним підрозділам (відділам, управлінням, департаментам) надавати дозволи на проведення будівельних робіт або будь-яких інших документів дозвільного характеру на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 що належить ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 1/2 частині до вирішення спору по суті та набранням рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви зазначив, що підставою для даного звернення до суду став спір щодо меж земельної ділянки. Проектною документацією будівництво 2 багатоквартирних будинків на 150 кв. по вул АДРЕСА_2 та 11 передбачено між будинком №9 1 під`їзд та ділянкою влаштування дороги, об`їзд будинку. Забудовник своїх обов`язків по передачі у власність ОСББ чи власникам квартир не виконав і сформував земельну ділянку площею 0.1778 га, де у подальшому продав її 2 фізичним особам. Згідно обмірів суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 , а також враховуючи фактичне розташування багатоквартирного житлового будинку, накладання на капітальну будівлю становить 0,0035 га, а на зелену зону (прибудинкова територія і проїзд загального користування) 0,283 га. Відповідач ДП «Інтергал-Буд» про це був обізнаний та не заперечував, проте необхідних дій для передачі вказаної ділянки ОСББ не вчинив. Так, Ужгородська міська рада своїм рішенням IV сесії V скликання від 13 лютого 2009 року за № 996 затвердила ДП «Інтергал-Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» земельну ділянку площею 0,1778 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 . Також Ужгородською міською радою ДП «Інтергал-Буд» був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2009 року, реєстраційний номер 29, площею 0,1778 га в АДРЕСА_1 . Згодом між ДП «Інтергал-Буд» та ОСОБА_9 і ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки. Також зазначає, що при проведенні зміни цільового призначення замовник ділянок ТОВ «Інтергал-Буд» питання із суміжними землекористувачами не погоджував. Хоча у Постанові Верховного Суду України від 12 травня 2015 року у справі № 21-119а/15 зазначається, що при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт: кадастрові зйомки, виконувані для визначення меж земельних ділянок, які включають, зокрема, погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами та власниками.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана представником позивача заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК УКраїни, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Оскільки під час розгляду заяви 17.07.2019 року про забезпечення позову в судовому засіданні виникла необхідність у призначенні заяви про забезпечення позову в судовому засіданні, оскільки наданих доказів недостатньо, та в зв`язку з необхідністю дачі особистих пояснень заявником, судом призначено розгляд даної заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник заявника (позивачів) просить задовольнити заяву та накласти арешт на земельну ділянку щодо якої існує спір, та розглядається справа судом, посилаючись на підстави, зазначені в самій заяві про забезпечення позову.

Представники першого, другого та третього відповідачів, кожен зокрема, повністю заперечили щодо заяви про забезпечення позову, та, вважають, що відсутні будь-які ризики, щодо неможливості виконання остаточного рішення у справі. Крім того, зазначають, що заявником не доведено, що існує межовий спір, що земельна ділянка належна відповідачам будь-яким чином накладається на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування багатоквартирного будинку, власником квартири у якому є позивач, графічні креслення, додані представником до заяви про забезпечення позову, не можуть вважатись належним доказом існуючого спору по межі ділянок, оскільки такі креслення не відповідають ознакам офіційного документа, та не названо джерела від якого здобуто такі креслення та яким способом. Крім того, вважають, що існує три окремих самостійних земельних ділянки, які утворились внаслідок поділу однієї ділянки, та при поділі було сформовано окремі земельні ділянки, які не можуть ніяким чином накладатись одна на одну. А вирішення заявленого позову позивачем, спору по суті справи, на думку відповідачів, ніяким чином не утруднить виконання будь-якого рішення у справі, адже, зазначив представник відповідача ДП ""Інтергал-Буд ТОВ "Інтергал", навіть припустивши, що суд скасує державний акт на право власності на землю та визнає недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, таке поверне сторін в попередній стан, коли сторони повернуться у попередній стан і власником усієї земельної ділянки знову стане ДП "Інтергал Буд".

Заслухавши заявника, сторін у справі, їх представників, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, та дослідивши матеріали, додані до заяви, зважаючи на предмет спору, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, предметом позову є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Дослідивши матеріали заяви, та, зважаючи на суть спору, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову відсутні, позивачем не зазначені ризики, які б перешкоджали в подальшому виконанню судового рішення, та не обґрунтував ризики та істотні труднощі щодо виконання рішення суду в разі його задоволення. Позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, та стоїть питання про правомірність прийнятого рішення органом місцевого самоврядування щодо щодо заміни цільового призначення земельної ділянки та правомірність договору купівлі продажу земельної ділянки, однак, не доведено та не ставиться питання про існування спору між землекористувачами щодо меж спірної земельної ділянки, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.149-153,258-260,352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Климпуша 9» ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, Дочірнього «Інтеграл-Буд», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, якщо інше не встановлено ЦПК України.

На ухвалу суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.А.Тхір

19.08.2019