Номер провадження 2/754/7136/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченко А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача-адвокат Галкіна Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про право власності. Вищевказаній квартирі зареєстрована онука позивача: ОСОБА_2 . Однак, в квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2001 року, особистих речей у житлі не має, кореспонденцію не отримує, заходів щодо утримання квартири не проводить. Через те, що відповідачка ОСОБА_2 знаходиться на реєстраційному обліку, позивач змушена сплачувати за неї витрати пов`язані з наданням комунальних послуг, нести витрати по обслуговуванню та збереженню квартири. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.08.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

08.10.2019 в судовому засіданні представник позивача Галкіна Я.Г. відмовилась від вимоги про зобов`язання Дарницького районного відділу ДМС України в м. Києві зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відмова прийнята судом.

Також, 08.10.2019 за клопотанням представника позивача Галкіна Я.Г. було замінено третю особу з Деснянського районного відділу ДМС України в м.Києві на Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача-адвокат Галкіна Я.Г.в судових засіданнях підтримали позовні вимоги, 12.12.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 12.12.2019 до суду надійшла заява від відповідачки відповідно до якої зазначила, що визнає позовні вимоги та просить справу розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судові засідання не з`явивися, 30.10.2019 від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносини.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2010 ОСОБА_1 є власником ј частини квартири АДРЕСА_1 , підстави виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину 4-652 від 14.06.2010.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрованаяк член сім`ї: ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 за адресою реєстрації не проживає з 2001 року, що підтверджується актами від 05.04.2019, 05.06.2019, 07.08.2019, що складені мешканцями будинку АДРЕСА_1 та підписані начальником ЖЕД-301 Бутенко Р.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім`ї власника житла.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У звязку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, 317, 319, 381, 383, 405 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 384,20грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 384,20грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, місце знаходження: м. Київ, пр-т Маяковського, 29.

Повний текст рішення складено та підписано 12 грудня 2019 року.

Суддя В.В.Бабко