Справа № 168/116/19
Провадження № 2/168/83/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань - Сулева Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Серед спадкоємців першої черги у померлої були чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_3 , які ще за життя ОСОБА_2 , разом з останньою, переїхали проживати в с.Турівка Володимир-Волинського району. Тому, після смерті ОСОБА_2 будинок став пусткою і почав занепадати, спадщину ніхто не приймав, відповідно право власності не було зареєстровано належним чином. На цей час, чоловік і син ОСОБА_2 також померли, померлий син власної сім`ї не мав, серед родичів в нього залишились рідні сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В 2002 році мати позивача ОСОБА_6 почала вести перемовини із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на предмет придбання цього будинку для позивача. Перемовини велись з усіма, оскільки будинок був їхнім батьківським. На підставі взаємних домовленостей мати позивача передала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відступні за будинок, останні визнали будинок власністю ОСОБА_1 . Після цього, в сільській раді в присутності всіх цих осіб позивачку записали головою домогосподарства в погосподарській книзі, відповідно в цьому будинку позивачка разом з дітьми зареєструвала своє місце проживання і почала проживати. Фактично з цього часу позивачка стала власником будинку. Зазначає, що в той час через відсутність правовстановлюючих документів, відповідний договір не міг бути укладеним, тому будинки переписували лише в погосподарських книгах сільської ради, таким був на той час звичаєвий оборот щодо власності на будинки-пустки в селі. В даний час позивач бажає оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезазначеною адресою, та зареєструвати їх в органах реєстрації на себе, так як вона безперервно володіє нерухомим майном більше десяти років. Зареєструвати на себе даний житловий будинок з господарськими будівлями вона не має можливості так, як відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно, що і вимусило її звернутися до суду. Позивач вважає наявними підстави для визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просила задовольнити, а справу розглядати без її участі.

Представник Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив справу розглядати за його відсутності.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктами 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом.

Судом, з матеріалів справи встановлені наступні обставини.

Відповідно до листа Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 85/02.07 від 28 січня 2019 року встановлено, що згідно погосподарської книги по селу Дубечне будинок за адресою: АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно запису погосподарської книги ОСОБА_1 зареєстрована з листопада 2002 року і рахується як голова домогосподарства. Інформацією щодо правової підстави реєстрації ОСОБА_1 . сільська рада не володіє (аркуш справи 9).

Згідно листа Старовижівської державної нотаріальної контори № 349/01-09 від 20 червня 2019 року та доданих до нього інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що за життя ОСОБА_2 , заповіт не складала, спадковий договір не укладала і після смерті останньої спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (аркуш справи 60-62).

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (аркуш справи 8), ОСОБА_1 з 2002 року почала відкрито, безперервно, добросовісно володіти даним житловим будинком.

Факт безперервного і відкритого володіння позивачкою будинком підтверджується зокрема:

-довідкою «ПАТ Волиньобленерго» від 10 січня 2019 року, з якої вбачається, що між енергопостачальником та ОСОБА_1 правовідносини щодо постачання електроенергії існують з 30 листопада 2002 року;

-листом Любомльського управління ГУ ДФС у Волинській області про сплату ОСОБА_1 з 2005 року земельного податку за адресою розташування жилого будинку;

-договором від 26 січня 2009 року та заявою приєднання ОСОБА_1 з газовою компанією Волиньгаз;

-довідкою сільської ради про те, що з 2002 року позивачка рахується головою цього домогосподарства, в ньому зареєстрована і проживає (аркуш справи 9 - 13).

Таким чином, з аналізу наведених доказів судом встановлено, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно користується чужим майном понад 15 років; на момент фактичного вселення у житловий будинок власник ОСОБА_2 померла, спадкоємці після її смерті право власності не оформляли та не претендували на спірне нерухоме майно, що підтверджено наявними в справі доказами (аркуш справи 8, 60-62).

Позивачем виготовлено Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 (аркуш справи 15-18), яким підтверджується факт наявності вказаного нерухомого майна. Право власності на вказане майно за жодними особами не зареєстровано, що підтверджується листом КП «Волинське обласне БТІ» (аркуш справи 14), осіб, які претендують на вказаний будинок, немає.

Із заяви, поданої відповідачем до суду вбачається, що відповідачем позовні вимоги визнаються повністю (аркуш справи 51). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Таким чином суд приходить до переконання, що позивачем доведено умови добросовісності заволодіння нею нерухомим майном, відкритого і безперервного користування і володіння спірним нерухомим майном упродовж 15 років. Інших осіб, які претендують на спірне майно, не встановлено, а тому є всі законні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 15, 16, 328, 344 ЦК України, статтями 10, 12, 82, 206, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Назарук