ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2862/13-ц Номер провадження 22-ц/814/3073/19Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_1

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року, постановлену суддею Куцин В.М., повний текст ухвали складено - дата не вказана

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання недійсним та розірвання кредитного договору та договору іпотеки, треті особи: ТОВ «Пермус», ТОВ ДЦ «Україна», ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «СВ Медікал»,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ-Банк» про визнання недійсними та розірвання кредитного договору та наступного договору іпотеки від 04.07.2008 року.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 надала суду першої інстанції позовну заяву про зміну підстав зустрічного позову щодо захисту прав споживача та визнання недійсними договорів.

10.10.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про забезпечення позову.

У клопотанні про забезпечення позову просила в цілях забезпечення зустрічного позову: заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі нежитлового приміщення загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , - іншим особам. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям займати нежитлове приміщення загальною площею 269, 6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2

Клопотання про забезпечення позову мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі нежитлового приміщення загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , - іншим особам; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям займати нежитлове приміщення загальною площею 269, 6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року застосовано заходи забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, що унеможливлює його відчуження відповідачем за зустрічним позовом до ухвалення судового рішення у справі, а у разі забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням, вчинення будь яких дій з передачі будь яким особам, призведе до здійснення перешкод у господарській діяльності ТОВ «ФК`Поліс» чи інших третіх осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не дивлячись на чисельні справи, які перебувають у провадженні судів, та відкриті кримінальні провадження стосовно приватних нотаріусів та посадових осіб ТОВ «ФК «Поліс», останні намагаються скасувати заходи забезпечення позову, який вже існує, таким чином, з метою належного захисту прав ОСОБА_2 та предмету іпотеки суд першої інстанції 15.10.2019 р. мав би задовольнити клопотання ОСОБА_2 про забезпечення її зустрічного позову у спосіб, який приведено у клопотанні, задоволення цього клопотання про забезпечення позову жодним чином не відобразиться на майновому стані відповідача ТОВ «ФК Поліс». Зазначає, що ТОВ «ФК Поліс» буде намагатися вчиняти дії по руйнації предмету іпотеки, що у свою чергу завдасть шкоди ОСОБА_2 , як засновнику ТОВ «Пермус», яке фактично є власником спірного майна, та зробить неможливим виконання рішень по іншим справам, де ТОВ «Пермус», як власник спірного майна, є позивачем щодо захисту іпотечного майна. Оскільки ТОВ «ФК Поліс» без згоди іпотекодателя та боржника ОСОБА_2 може бути передано спірний об`єкт на користь будь-якій іншій особі, то існує досить висока ймовірність того, що відповідач може здійснити руйнування нежитлового приміщення, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «ФК Поліс» просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що між сторонами існують спірні правовідносини, які виникли щодо виконання кредитного договору, укладеного 04.07.2008 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2

Предметом іпотеки, яка забезпечує виконання кредитного договору від 04.07.2008 р., є нежитлове приміщення загальною площею 269,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

На час розгляду заяви власником спірного нежитлового приміщення загальною площею 269,6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 є МП «Мрія», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 34).

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 269, 6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Поліс»(а.с. 31-32).

ОСОБА_2 у клопотанні про забезпечення позову зазначає, що їй належить частина майна, що належало ТОВ «Пермус», правонаступник ТОВ «Мрія», за адресою: вул. Гоголя, 84, м. Миргород, Полтавської області загальною площею 269, 6 кв.м., право власності на яке безпідставно набуте ТОВ «ФК «Поліс».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нежитлове приміщення загальною площею 269, 6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 та приміщення №1 загальною площею 269, 6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 ,є одним і тим же приміщенням.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року накладено арешт на нежитлове приміщення 1 по АДРЕСА_1 загальною площею 269,6 кв.м, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Постановою Верховного суду від 06.06.2018 року ухвала Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року та постанова Апеляційного суду Полтавської області від 24 січня 2018 року залишені без змін.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 15 грудня 2017 року заява ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про забезпечення зустрічного позову задоволено частково. З метою забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання недійсним та розірвання кредитного договору та договору іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про припинення поруки за договором поруки та договору про внесення змін до кредитного договору, розірвання договору поруки та договору про внесення змін до кредитного договору: заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням АДРЕСА_3 269 АДРЕСА_4 ; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі нежитлового приміщення №1 загальною площею 269, 6 кв.м., розташованим за адресою АДРЕСА_1 - іншим особам. В іншій частині заяви про забезпечення зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року ухвалу Миргородського міськрайонного суду від 15 грудня 2017 року скасовано в частині забезпечення позову. Постановою Верховного Суду України від 01 листопада 2018 року постанова Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року залишена без змін.

Постановляючи ухвалу від 15.10.2019 р., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року застосовано заходи забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, що унеможливлює його відчуження відповідачем за зустрічним позовом до ухвалення судового рішення, а у разі забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням, вчинення будь яких дій з передачі будь яким особам, призведе до здійснення перешкод у господарській діяльності ТОВ «ФК`Поліс».

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зобов`язати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Оскільки зустрічний позов спрямований на захист майнового права позивача, з метою не допущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, судом вже вжито заходи забезпечення позову, що спрямовані на досягнення своєї мети, визначеної ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Більшість із доводів даної апеляційної скарги є по суті викладенням фактичних обставин в інших справах сторін, які перебувають у провадженні господарського та адміністративного судів, тобто, не стосуються предмету зустрічного позову ОСОБА_2 , тому апеляційний суд у складі колегії суддів не може давати цим доводам оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що у випадку вчинення відповідачем за зустрічним позовом недобросовісних дій, то позивачу у подальшому доведеться вчиняти додаткові дії та заходи для захисту свого права власності на нежитлове приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене є припущеннями, які не підтверджені.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош В. П. Пікуль В. М. Триголов