РІШЕННЯ
06 грудня 2019 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В, за участю секретаря Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.
Позивач свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжя у неї народилася дитина ОСОБА_3 . З батьком дитини ОСОБА_2 позивач у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Дитина з народження проживає разом з позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.128, 180 СК України позивач просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 та внести відповідні в актовий запис про народження та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та досягнення дитиною повноліття.
Позивач в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.
Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши позовну заяву та відзив на неї, дослідивши та проаналізувавши інші докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 81-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.10.2017 року батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір ОСОБА_5 , яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а імя та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).
Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно
перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, імя та по
батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Доказом сторони позивача на підтвердження батьківства ОСОБА_2 міг би бути висновок молекулярно-генетичної експертизи, про що у судовому засіданні представником позивача заявлено.
У звязку з тим, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судово - генетичної експертизи.
Ухвалою суду від 07.11.2018 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України.
Ухвала суду від 07.11.2018 року двічі надсилалася на виконання до експертної установи, проте залишена без виконання у зв`язку з не сплатою позивачем вартості експертизи та неявкою сторін та дитини до експерта та не надання біологічних зразків.

Враховуючи, що підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, а доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Для встановлення факту батьківства мають правове значення фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення факту, а, тому, у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. Враховуючи похідність іншої частини позовних вимог від першої, то слід відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення аліментів на дитину.

Судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 122, 125, 128, 126, 135 СК України, ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 200, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИ Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року.

Суддя А.В. Воробйов