Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 495/6055/14-ц

провадження № 61-26997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сердюка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Бритівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Бритівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Кутузова,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року у складі судді Гайда-Герасименко О. Д. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Гірняк Л. А., Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили встановити юридичні факти: належність ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,15 га; прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини за заповітом ОСОБА_5 по 1 / 2 частки зазначеного будинку; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 по 1 / 2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка, на якій побудовано у 1968 році зазначений будинок, з 1986 року знаходилася у користуванні ОСОБА_5 , який 11 червня 2003 року заповів їм у рівних частках спірний будинок, склавши заповіт, посвідчений секретарем сільської ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, для оформлення спадщини вони звернулись до Білгород-Дністровської нотаріальної контори, де їм відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Крім того, відповідач ОСОБА_3 не визнає заповіт, який склав на їх користь на випадок смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог зустрічного позову

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив, з урахуванням уточнення позовних вимог, встановити юридичні факти: належність у рівних частках ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,15 га; прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на 1/4 та 3/8 частки зазначеного житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що його батько ОСОБА_5 як член колгоспу у 1986 році отримав земельну ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, разом з його матір`ю ОСОБА_7 побудували спірний будинок, проте за життя не оформили право власності. Вважав, що має право на житловий будинок, оскільки його батьки перебували у шлюбі та їх частки на будинок, який належав до колгоспного двору, є рівними. Зазначав, що він з 1986 року проживав і був зареєстрований у спірному будинку, крім того, був членом колгоспу, з якого вийшов у 1993 році.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вимог зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_5 його донька ОСОБА_8 проживала у спірному будинку, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , не відмовилась від спадщини. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не надав доказів того, що спірний будинок був спільною сумісною власністю його батьків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у спадковій справі, яка відкрита після смерті ОСОБА_5 , міститься заява ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про прийняття спадщини, у якій вони вказали прізвище батька « ОСОБА_5 », у свідоцтві про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вказано прізвище їх батька « ОСОБА_5 », у свідоцтві про смерть зазначено прізвище « ОСОБА_5 ». Установивши ці обставини, суд апеляційної інстанції вважав, що під час попереднього судового засідання та судового розгляду справи суд першої інстанції не визначився з фактами, які необхідно встановити, не роз`яснив сторонам їх права та обов`язки щодо надання допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та не мав підстав для задоволення позову.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не перешкоджає суду вирішити спір по суті; нотаріус надав лист, у якому рекомендував звернутися до суду для вирішення питання права спадкування після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на будинок.

Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , яка з 21 жовтня 1967 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 .

Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 25 липня 1968 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_10 .

Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим повторно 17 квітня 2012 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 .

У матеріалах справи також міститься заповіт, складений 11 червня 2003 року ОСОБА_5 , посвідчений секретарем Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів житловий будинок на АДРЕСА_1 в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 Бритівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області зареєстровано смерть ОСОБА_5

04 листопада 2005 року до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зі спільною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

28 березня 2012 року до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

21 квітня 2012 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори подала ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1233 ЦК України).

Згідно з пунктом 4.2. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Аналогічні положення містяться у пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20, чинної до 07 березня 2012 року.

04 листопада 2005 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 466/2005 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

У зазначеній спадковій справі містяться заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Спір, який розглядався судами у цій справі, стосувався встановлення трьох фактів: 1) належності ОСОБА_5 на праві власності житлового будинку на АДРЕСА_1 ; 2) прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 ; 3) прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 .

Отже, прізвище особи, щодо якої позивачі просять встановити зазначені факти, та прізвище особи, після смерті якої заведено спадкову справу № 466/2005, не співпадають.

Крім того, надані у справі документи також містять розбіжності у написанні прізвища спадкодавця.

У свідоцтвах про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зазначено прізвище їх батька (дідуся позивачів) - ОСОБА_5 , земельна ділянка на АДРЕСА_1 згідно з записів погосподарських книг знаходилася у користуванні ОСОБА_5 .

Разом з тим, за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 заведено спадкову справу щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 (у називному відмінку - ОСОБА_5 ).

Тобто, спадкова справа № 466/2005, яка заведена Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою, стосується померлої особи, прізвище якої не співпадає з прізвищем батька ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зазначених у свідоцтвах про їх народження.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина третя статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Зміни до актових записів цивільного стану, на підставі яких видавалися свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , у встановленому законом порядку не вносилися, факт родинних відносин ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 залишається не встановленим, вимог щодо встановлення таких фактів у цій справі не заявлялося.

Водночас, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом, складеним 11 червня 2003 року ОСОБА_5 .

У такому разі, за наявності суперечностей у прізвищі спадкодавця, не підтвердження родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями, не встановлення особи, після смерті якого відкрита спадкова справа та особи, яка розпорядилася у заповіті на випадок своєї смерті на користь позивачів своїм майном, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у встановленні фактів, необхідних для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову з інших підстав, а саме, за наявності заповіту, складено ОСОБА_5 , позивачами не заявлено вимог щодо встановлення юридичних фактів, з якими пов`язано виникнення у них права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , тобто, встановлення фактів, які усувають розбіжності у написанні прізвища спадкодавця.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
В. В. Сердюк
С. П. Штелик