Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 663/2628/14-ц

провадження № 61-28082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Скадовська філія Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Колісниченка А. Г.,

Вейтас І. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк), Скадовської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правовідносин припиненими.

Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

№ HESOGA00000125, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 5 360,30 доларів США, з яких кредит у розмірі 5 075,00 доларів США, а також 285,30 доларів на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту встановлена у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Строк погашення кредиту було встановлено до 03 липня

2017 року. 10 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку. Також вказували, що 06 грудня 2010 року ОСОБА_2 було засуджено до

7 років позбавлення волі, у зв`язку з чим він до червня 2014 року відбував покарання та не мав можливості сплачувати кредит, однак кредити платила ОСОБА_1 . Після звільнення з місць позбавлення волі, позивач звернувся до Банку для з`ясування суми залишку за кредитом, яка підлягала до сплати. Довідкою від 07 липня 2014 ОСОБА_2 повідомили, що розмір його заборгованості становить 103 609,30 грн, однак він за власним розрахунком заборгованість сплатив 08 липня 2014 року останні кошти на погашення кредиту у розмірі 13 934 грн. У зв`язку з цим позивачі вважали, що зобов`язання за кредитним договором виконані у повному обсязі.

У зв`язку з викладеним позивачі просили визнати правовідносини за кредитним договором від 03 липня 2007 року № HESOGA00000125, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», та договором іпотеки від 10 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» припиненими.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22 лютого

2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором від 03 липня 2007 року № HESOGA00000125 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнано припиненими правовідносини за договором іпотеки від 10 липня

2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 31 березня

2017 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року задоволено.

Роз`яснено, що правовідносини за кредитним договором від 03 липня

2007 року № НЕSOGA00000125, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Роз`яснено, що визнано припиненими правовідносини за договором іпотеки від 10 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 03 липня

2007 року № НЕSOGA00000125 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник сплатив

08 листопада 2016 року 1 380,00 доларів США, яких не вистачало у липні

2014 року для погашення заборгованості перед Банком, таким чином він у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тому вони припинились відповідно до статті 599 ЦК України. У зв`язку із припиненням зобов`язань за кредитним договором, відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», припинились вони й за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 лютого

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про припинення оспорюваних договорів є неправильним, оскільки суд вважав встановленими обставини, які є недоведеними. Зокрема судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до пункту 6.3 кредитного договору від 03 липня 2007 року № HESOGA00000125 всі види платежів, що вносились позичальником за цим договором є відсотками, тому платежі у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту, які встановлені пунктом 7.1 кредитного договору також входять до складу відсотків. Ці умови були узгоджені сторонами при укладенні договору та ніким не були оспорені, у судовому порядку недійсними не визнані. Таким чином при оцінці висновку експерта необхідно виходити з того, що платежі, встановлені пунктом 7.1 кредитного договору у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту треба враховувати у суму загальної заборгованості на яку банком нараховуються відсотки, тому сплата позичальником 08 листопада

2016 року кредитної заборгованості, яка станом на 08 липня 2014 року становила 1 380,00 доларів США не призвела до повного погашення кредиту, оскільки Банк на вказану заборгованість мав право нараховувати відсотки до закінчення строку дії кредитного договору. Тому висновок суду першої інстанції про припинення оспорюваних договорів є неправильним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі помилково скасоване рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Скадовського районного суду Херсонської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 663/2628/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконними та необґрунтованим. Зокрема вказує, що апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції вийшов за межі апеляційної скарги та скасував рішення суду першої інстанції не з тих підстав на які посилався Банк в апеляційній скарзі. Банк оскаржуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції лише посилався на те, що висновок судової економічної експертизи є незаконним, однак жодних доводів його апеляційна скарга стосовно того, що на останній платіж у розмірі 1 377,11 доларів (0,20 % від суми наданого кредиту) повинні нараховуватися відсотки та штрафні санкції. Отже суд апеляційної інстанції виходячи за межі апеляційної скарги не лише скасував правильне по суті рішення, але й зробив висновок, що позичальник повинен додатково сплатити Банку відсотки та штрафи на суму в розмірі 1 380,00 доларів США. На його думку суд не має права наперед робити висновок про те, що позичальник має сплачувати відсотки і штрафи на суми на які Банк навіть не виставляв вимоги. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що на винагороду у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту Банк має право нараховувати відсотки та штрафи суперечить умовам кредитного договору та вимогам законодавства.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № HESOGA00000125, згідно якого останній отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 5 360,30 доларів США, з яких: кредит у розмірі 5 075,00 доларів США, а також 285,30 доларів на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 03 липня 2017 року, винагорода за надання фінансового інструменту встановлена у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця (а. с. 9-11 том 1).

10 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 03 липня 2007 року № HESOGA00000125, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка за тією ж адресою для індивідуального житлового будівництва площею 0,0671 га (а. с. 14-17 том 1).

Також судами було встановлено, що 06 грудня 2010 року Голопристанським районним судом Херсонської області у справі № 1-401/10 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті

191 КК України, останнього було засуджено до 7 років позбавлення волі та задоволено цивільний позов ХФ ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з

ОСОБА_2 на користь Банку матеріальну шкоду у розмірі 747 939,31 грн

(а. с. 21-25 том 1).

Також судами було встановлено, що ОСОБА_2 погашав кредит, сплачуючи кошти (а. с. 31-37, 170-173, 206-215 том 1), однак кошти, які сплачувались позичальником у якості погашення кредиту Банком не завжди направлялись за призначенням, а часто спрямовувались на погашення матеріальної шкоди, заподіяної ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок злочинних дій ОСОБА_2

(а. с. 63-64 том 1, а. с. 168 том 2).

Судами також було встановлено, що з розрахунку Банку станом на 07 липня 2014 року у ОСОБА_2 існувала заборгованість у розмірі 8 791,99 доларів США (а. с. 18 том 1).

За розрахунками ОСОБА_2 його заборгованість мала становити

13 934,00 грн, та саме така сума ним була сплачена 08 липня 2014 року

(а. с. 37 том 1), тому вважаючи свої зобов`язання за договором виконаними повністю він того ж дня звернувся до Банку із заявою про видачу йому довідки про погашення кредиту (а. с. 20 том 1).

24 березня 2014 року з метою з`ясування обставин, що мають значення у справі, судом першої інстанції було призначено судову економічну експертизу.

З висновку судово-економічної експертизи від 26 березня 2016 року

№ 20 судами було встановлено, що за розрахунками експерта згідно умов кредитного договору від 03 липня 2007 року № HESOGA00000125 сума заборгованості ОСОБА_2 перед Банком станом на 08 липня 2014 року із врахуванням комісії за користування фінансовим інструментом у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту, яка була передбачена пунктом 7.1 кредитного договору становила 1 377,11 доларів США. Без врахування цієї комісії заборгованість ОСОБА_2 за кредитом відсутня і існує переплата у розмірі

20,12 доларів США (а. с. 154-212 том 2). При цьому експерт виходив з положень пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, відповідно до якого Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на свою користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку.

Також судами було встановлено, що 08 листопада 2016 року ОСОБА_2 сплатив на користь Банку 1 380,00 доларів США, вважаючи таким чином свою заборгованість погашеною у повному обсязі (а. с. 103 том 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачі вказували, що позичальником кредитна заборгованість перед Банком повністю погашена, оскільки останній платіж ним було здійснено 08 липня 2014 року у розмірі 13 934,00 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечуючи проти задоволення позову посилалось на те, що повністю кредитна заборгованість за вказаним договором не погашена, оскільки станом на 23 вересня 2014 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 10 158,61 грн.

Судом першої інстанції, з метою з`ясування дійсних обставин справи, 24 березня 2014 року було призначено проведення судової економічної експертизи, саме з метою встановлення дійного розміру заборгованості позичальника станом на

08 липня 2014 року

У висновку судової економічної експертизи від 26 березня 2016 року № 20 було вказано, що сума заборгованості ОСОБА_2 перед Банком станом саме на 08 липня 2014 року становила 1 377,11 доларів США.

Тобто судом було встановлено, що станом на 08 липня 2014 року у

ОСОБА_2 існувала заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 377,11 доларів США та вказану сума коштів ним не була погашена.

Отже судами було встановлено, що після сплати позичальником 08 липня

2014 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 934,00 грн не було погашено всієї заборгованості за цим договором, яка на той час становила 1 377,11 доларів США.

Тому висновок суду першої інстанції про припинення оспорюваних договорів, у зв`язку із сплатою ОСОБА_2 08 листопада 2016 року кредитної заборгованості, яка була визначена експертом лише станом на 08 липня

2014 року є неправильним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що сплата ОСОБА_2 08 листопада 2016 року 1 380,00 доларів США не призвела до повного погашення кредиту та припинення зобов`язання за оспорюваними договорами, оскільки вказаний розмір заборгованості існував у позичальника станом на 08 липня 2014 року, а не станом на 08 листопада

2016 року, тому висновок суду першої інстанції про відсутність у останнього заборгованості є помилковим.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що ухвалюючи оскаржуване у справі рішення, суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги, є необґрунтованими, оскільки Банк заперечуючи проти задоволення позову та оскаржуючи рішення суду першої інстанції посилався на те, що заборгованість позичальника перед ним в повному обсязі не погашена, а також зазначав, що її розмір значно вищий ніж встановлено у висновку судової економічної експертизи.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що Банк не мав права встановлювати у кредитному договорі винагороду за надання кредиту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця, оскільки такі умови договору були узгоджені Банком та позичальником при укладенні кредитного договору, тому вони відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами. Крім того, вказані умови після укладення кредитного договору, а саме після 03 липня 2007 року позичальником не оспорювалися та у судовому порядку не визнавалися недійсними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням обставин саме цієї справи, дійшов правильного висновку, що сплата позичальником 08 листопада

2016 року кредитної заборгованості, яка станом на 08 липня 2014 року становила 1 380,00 доларів США не призвела до повного погашення кредиту, оскільки Банк на вказану заборгованість мав право нараховувати відсотки до закінчення строку дії кредитного договору.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанціїнабирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш С. Ю. Мартєв Є. В. Петров С. П. Штелик