РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/1323/18

Провадження № 22-ц/4815/280/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - адвокат ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року (постановлену у складі судді Жуковської О.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

в с т а н о в и в :

На розгляді у Дубенському міськрайонному суді перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою.

07 грудня 2018 року представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_5: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль марки "Peugeot Expert", 2004 року випуску, дата реєстрації 26.07.2003 р., об'єм двигуна 1868 см куб.

Заява мотивована тим, що відповідачем в добровільному порядку борг не повернуто, на виклики до суду він не з'являється, а тому є підстави побоюватися, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_5, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на суму позовних вимог 119077 грн 45 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

26 грудня 2018 року ОСОБА_5 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.04.2006 року.

Оскаржуваною ухвалою порушуються права інших співвласників цієї квартири, так як квартира не знаходиться у його особистій приватній власності.

Він повернув майже половину суми заборгованості, яка зазначена в ухвалі, а тому накладення арешту є неспівмірним заходом забезпечення позову відповідно до заявлених вимог.

25 січня 2019 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність оскаржуваної ухвали.

Вказує, що судом першої інстанції було з'ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Просить про залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч.1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення боргу за борговою розпискою у розмірі 4500 дол США.

Квартира АДРЕСА_1 не належить відповідачу на праві особистої приватної власності, а перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06 січня 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10276863 (а.с. 26). Частки співвласників у натурі не виділені.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: "Стретч проти Сполученого Королівства", "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Ґаші проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 порушуються права її власників, вказаний захід забезпечення позову не може бути застосовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Оскільки, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, то відповідно до ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, в частині накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: Н.М. Бондаренко

С.В. Боймиструк