Справа №2-3573/11
Провадження №6/522/382/19
УХВАЛА

01 лютого 2019 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді: Домусчі Л.В.

при секретарі судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні подання заступника начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 по справіза позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Віннічук В.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Другому Приморському ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавчий лист №2-3573/11, який видано 22.06.2011 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 182 540,05 грн.

Вищевказане рішення на сьогоднішній день не виконані, боржником, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця боржник не з'являється.

Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст.441 ЦПК України. При цьому, згідно п.4 прохальної частини подання заступник начальника просив про наслідки розгляду подання та прийняття рішення повідомити Другий Приморський ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другому Приморському ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавчий лист №2-3573/11, який видано 22.06.2011 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 182 540,05 грн.

01.08.2018 року заступником начальника відділу відповідно до вимог ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню зазначеного виконавчого листа, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою вказаною у виконавчому документі.

Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, постанову про відкриття провадження отримано ОСОБА_1 16.08.2018 року.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.08.2018 року - боржник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 27.12.1988 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Згідно відповіді з РЕВ за боржником на праві власності не значаться зареєстровані транспортні засоби

Відповідно до довідки з Державної фіскальної служби України від 14.12.2018 року у боржника немає рахунків в установах банку, також згідно відповіді від 17.12.2018 року боржник не є підприємцем.

Згідно довідок з Пенсійного Фонду України від 13.12.2018 року боржник пенсію не отримує, доходів не має..

Відповідно до відповіді з Головного управління державної міграційної служби в Одеській області від 11.09.2018 року №32716 боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FL №753903 від 13.02.2018 року.

Відповідно до Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України боржник у період з 01.01.2017 року по 02.01.2019 року перетинав державний кордон України., в тому числі з 18 по 25.02.2018р.

Згідно Акту заступника начальника Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Віннічук В.В. від 18.12.2018 року вбачається, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що двері зачинено у квартиру, зі слів сусіда по спільному коридору вбачається, що у квартирі мешкають люди, але хто саме йому не відомо. В Акті зазначено, що виклик на прийом до виконавця на 19.12.2018 року залишено у дверях квартири.

18.01.2019 року заступником начальника Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Віннічук В.В. здійснено повторний вихід за адресою реєстрації боржника, але згідно Акту двері за адресою: АДРЕСА_1 зачинено.

Заявник посилався на те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення. Враховуючи значний термін невиконання боржником зобов'язань та законних вимог, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

У поданні заступника начальника Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Віннічук В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відсутні будь-які докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, а лише зазначається, що боржник не виконує свої зобов'язання та законних вимог державного виконавця. Доказами ухилення боржника від виконання є лише виконавчий лист.

Суд вважає, що залишення постанови про відкриття провадження та вимоги виконавця у дверях, не є належним сповіщенням ОСОБА_1 про виклик останнього на прийом до виконавця.

Крім того, до матеріалів подання виконавцем не долучено копії виклику на прийом, відсутні докази його направлення боржнику поштою та отримання боржником, а факт залишення виклику у дверях квартири не підтверджено будь-якими доказами, лише зазначено у Акті від 18.12.2018 року.

Також суд вважає, що виконавцем проведені не всі дії, щодо примусового виконання рішення суду.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, проте будь-яких постанов про накладення арешту на все майно боржника в межах суми стягнення, з метою реального виконання вимог виконавчого документу, винесено не було.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України.

Відповідно до ст.ст.1, 2 цього Закону, судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.3, 10 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Також відсутня практика Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення такого поняття, як «ухилення».

Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5 ст.6 «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то на останнього і покладається тягар доказування. До того особа стосовно обмеження права якої винесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов'язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Утім, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення подання заступника начальника Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Віннічук В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, оскільки згадане подання не містить беззаперечних доводів та не підтверджено належними доказами щодо ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання, оскільки заступником начальника Другого Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Віннічук В.В. не надано суду всіх належних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду та про вчинення всіх заходів державним виконавцем що передбачені Законом.

Керуючись ст.ст. 2-13, 89, 223, 247, 259, 260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Віннічук В.В. у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 01 лютого 2019 року.

Суддя: Л.В. Домусчі