Справа № 307/2989/18
Провадження № 2/307/215/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд

Закарпатської області

В складі : головуючого : Чопик В.В.

при секретарі: Олексій Я.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 « Янтар» - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 «Янтар», АТ « ОТП Банк», ДПІ у Тячівському районі, УПФ України в Тячівському районі, ОСОБА_1 «Продовольча компанія» Зарва-Луцьк», ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» де третя особа Тячівський районний відділ ДВС про зняття арешту із заставного майна ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 «ОТП Факторинг Україна» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 «Янтар», АТ « ОТП Банк», ДПІ у Тячівському районі, УПФ України в Тячівському районі, ОСОБА_1 «Продовольча компанія» Зарва-Луцьк», ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» де третя особа Тячівський районний відділ ДВС про зняття арешту із заставного майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник - АТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ801/029/2007, згідно з Кредитним договором 1 Банк надав Відповідачу 1 кредит в сумі 89 000,00 (Вісімдесят девять тисяч) доларів США.

14 травня 2008 року між громадянкою ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № СМ-SМЕ801/059/2008, згідно з кредитним договором 2 банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 50 000,00 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами 04.09.2007 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Янтар» (надалі - «Іпотекодавець») та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № РМ-SМЕ 801/029/2007 (майнова порука), що посвідчений у цей день приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 за реєстраційним номером 3143, а 14.05.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Янтар» та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801/059/2008 (майнова порука), що посвідчений у цей день приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 за реєстраційним номером 3143.

Предметом договору іпотеки є нерухоме майно торговий комплекс «Янтар», загальною площею 222,30 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Комсомольська, буд. 4-А.

07 листопада 2011 року Тячівським районним судом ухвалено рішення у цивільній справі №2- 222/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ «Янтар» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами № СМ- SМЕ801/029/2007 від 04.09.2007 року та № СМ-SМЕ801/059/2008 від 14.05.2008 року.

10 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. «10» грудняа 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» договору відступлення права вимоги № б/н.

Згідно з вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло зобовязання за кредитними договорами № СМ-SМЕ801/029/2007 від 04.09.2007 року та № СМ-SМЕ801/059/2008 від 14.05.2008 року, договором іпотеки № РМ-SМЕ 801/029/2007 (майнова порука) від 04.09.2007 року та договором наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801/059/2008 (майнова порука) 14.05.2008 року.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України «Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржникам за кредитними договорами № СМ-SМЕ801/029/2007 від 04.09.2007 року та № СМ-SМЕ801/059/2008 від 14.05.2008 року, договором іпотеки № РМ-SМЕ 801/029/2007 (майнова порука) від 04.09.2007 року та договором наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801/059/2008 (майнова порука) 14.05.2008 року.

Заборгованість боржника ОСОБА_3 становить - 1 005 569,62 (Один мільйон пять тисяч пятсот шістдесят девять гривень та 62 коп.).

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотеко держатель не може реалізувати своє права на звернення стягнення на предмет іпотеки, через накладення публічних обтяжень на предмет іпотеки.

Підтвердженням цьому є інформаційна довідка № 125110556 від 24.05.2018 року та постанови ДВС про накладення арешту, в яких вказано наступні арешти: постанова про арешт майна від 12.11.2010 року, ВП № 21600049 (в інформаційній довідці ВП 2160049); постанова про арешт майна від 12.03.2011 року, ВГІ № 24944722; постанова про арешт майна від 28.03.2011 року, ВП № 23823899; постанова про арешт майна від 30.07.2011 року, ВП № 27008338; постанова про арешт коштів від 12.09.2012 року, ВП № 33702137 (в інформаційній довідці постанова про арешт майна боржника, 3370217, 13.08.2012); постанова про арешт майна від 17.07.2013 року, ВП № 36486742.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до Закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі йогоЛї виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ст. 7 Закону).

Однак Іпотекодержатель не може використати своє право на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки, оскільки державною виконавчою службою було накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно Відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення виконавчих дій), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція), для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Заборгованість ОСОБА_3 не зменшилася та становить 1 005 569,62 грн., що є майже тотожною вартості іпотечного майна.

Вартість предмету іпотеки становить 770 893,00 грн. (копія витягу із звіту додається).

Згідно ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Таким чином ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку» має пріоритет на задоволення своїх вимог перед іншими особами.

Тому просить зняти арешт з нерухомого майна торгового комплексу «Янтар», загальною площею 222,30 кв.м., що знаходиться за адресою : Закарпатська область. м. Тячів, вул.. Комсомольська , буд.4-А, що належить ТОВ «Янтар» і знаходиться в іпотеці ТОВ « ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки № РМ-SМЕ 801 /029/2007 ( майнова порука) від 04.09.2007 року, договору наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801 /059/2008( майнова порука) 14.05.2008 року та договору відступлення права вимоги №б/н від 10.12.20101 року, що накладений наступними постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції , а саме: від 12.03.2011, ВП №249447722; від 28.03.2011, ВП №23823899; від 30.07.2011, ВП №27008338; від 17.07.2013 року, ВП№36486742; від 12.09.2012 року, ВП №33702137 ( в інформаційній довідці з державних реєстрів постанова про арешт майна боржника 3370217,13.08.2012).

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове не зявилася, причини своєї неявки не повідомила, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 «Янтар» ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні виоги визнав.

Представник відповідача АТ «ОТП Банк» в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підстав ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача ДПІ у Тячівському районі в судове засідання не зявився, але надав суду відзив на позовну заяві в якій посилається на те, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.03.2011 року задоволено позовні вимоги Державної податкової інспекції у Тячівському районі Закарпатської області до ТОВ «Янтар» про стягнення на користь державного бюджету заборгованості в сумі 2419 грн. 35 коп. та видано виконавчий лист у справі №2а- 0770/423/11.

Відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України , в редакції, що діяла на час розгляду справи, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, на всій території України.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст.. 25 КАС України).

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), в редакції чинній на час проведення виконавчих дій, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Згідно ст.. 25 Закону державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. А також згідно ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Враховуючи вищенаведене, ДПІ у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області не накладала арешт на заставне майно ОСОБА_1 «Янтар», а дії предявленню виконавчого листа у справі № 2а-0770/423/11 до органу ДВС Тячівського РУЮ для виконання є правомірними та здійсненими у відповідності до вимог діючого законодавства. Просить суд справу розглянути у їх відсутності, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача УПФ України у Тячівському районі в судове засідання не зявився, але надав суду відзив на позовну заяві в якій посилається на те, що відповідно до ч. 1-2, 5 стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження» - під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняючи виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова накладення арешту на майно боржника.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусове виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та визначені обовязки і права виконавців, обовязковість вимог виконав. Зокрема ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено - під виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до та інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України р із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» - особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконав документів щодо одного боржника. Виконання кількох рішень про стягнення коштів одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Нормами статті 51 Закону України «Про виконавче провадженні передбачено - звернення стягнення на заставлене майно.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення | заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувана - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

А також згідно статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено - особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, зокрема ч. 5 цієї статті визначено - у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Крім вищезазначеного звертають увагу суду на наступне, що Товариство «Янтар» (надалі ТОВ «Янтар») зареєстроване в управлінні, як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначений ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування " № 400/97 - ВР від 26.06.97 р. (надалі -Закон № 400/97 - ВР від 26.06.97р.), а з 01.01.2004 року, як платник страхових внесків відповідно до ст.15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058, (надалі - Закон №1058 від 09.07.2003р) - у редакції чинній на момент виникнення заборгованості.

Відповідно до п.1 ст.14 Закону №1058 від 09.07.2003 р. роботодавці - юридичні та фізичні ооби - суб"єкти підприємницької діяльності, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру - являються страхувальниками, тому, відповідно до ст.15 Закону 1058 від 09.07.2003 р. вони є платниками страхових внесків до солідарної системи Пенсійного фонду України та зобовязані сплачувати внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування .

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених ( не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. Розрахунок фінансових санкцій та пені здійснюється на підставі облікові даних картки особового рахунку підприємства, яка формується за даними звітів платника розрахованих та поданих самостійно. Отже, за несвоєчасну сплату страхових внесків у відповідності до п. 9 ст. 106 ЗУ № 1058 до підприємства застосована була фінансова санкція на суму 3,89 грн. та нараховано пеню в сумі 3,91 грн. про що винесено рішення №1195 від 09.12.2010р., яке надіслав платнику з повідомленням про вручення і не оскаржено платником.

Крім цього, за вересень 2010 року (строк сплати страхових внесків за відповідні базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду) підприємство здійснюючи нарахування та виплату заробітної плати нарахувало та задекларувало в щомісячному розрахунку страхові внески на загальну суму 728,53 грн., однак сплатило з них лише 3,26 грн.

Оскільки, підприємство не сплатило самостійно нараховані страхові внески за відповідний базовий звітній період, не пізніше через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду визначені ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 від 09.07.2003 року, то відповідно до ч. 2 ст. 106 вони стали вважатися простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою).

Враховуючи те, що ч. 3 ст. 106 Закону №1058 від 09.07.2003 року встановлено, що органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам, які мають недоїмку із страхові внесків, вимогу про її сплату (вимога є виконавчим документом), управлінням Пенсійного фонду України в Тячівському районі направлено платнику вимогу про сплату боргу № Ю-992-У від 05.11.2010 р., що збоку платника залишились без задоволення та уваги.

Отже, як станом на 05.11.2010 року ( на момент винесення вимоги) так станом на 25.10.2018 року відповідно до особової картки платника підприємство має заборгованість перед Пенсійним фондом в сумі 733,07 грн., в тому числі по страхових внесках 725,27 грн., по фінансових санкціях 3,89 грн., по пені 3,91 грн.,| що підтверджено карткою особового рахунку.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Украв ґрунтується на засадах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно, дана норма встановлює, що органи держави влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України. Тому просять суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, а справу розглянути у їх відсутності, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 «Продовольча компанія «Зарвава-Луцьк» в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підстав ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник відповідача ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підстав ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Представник третьої особи Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підстав ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 «Янтар» ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник - АТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ801/029/2007, згідно з Кредитним договором 1 Банк надав Відповідачу 1 кредит в сумі 89 000,00 (Вісімдесят девять тисяч) доларів США.

14 травня 2008 року між громадянкою ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № СМ-SМЕ801/059/2008, згідно з кредитним договором 2 банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 50 000,00 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами 04.09.2007 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Янтар» (надалі - «Іпотекодавець») та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки № РМ-SМЕ 801/029/2007 (майнова порука), що посвідчений у цей день приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 за реєстраційним номером 3143, а 14.05.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Янтар» та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801/059/2008 (майнова порука), що посвідчений у цей день приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 за реєстраційним номером 3143.

Предметом договору іпотеки є нерухоме майно торговий комплекс «Янтар», загальною площею 222,30 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Комсомольська, буд. 4-А.

07 листопада 2011 року Тячівським районним судом ухвалено рішення у цивільній справі №2- 222/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ «Янтар» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами № СМ- SМЕ801/029/2007 від 04.09.2007 року та № СМ-SМЕ801/059/2008 від 14.05.2008 року.

10 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. «10» грудняа 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» договору відступлення права вимоги № б/н.

Згідно з вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло зобовязання за кредитними договорами № СМ-SМЕ801/029/2007 від 04.09.2007 року та № СМ-SМЕ801/059/2008 від 14.05.2008 року, договором іпотеки № РМ-SМЕ 801/029/2007 (майнова порука) від 04.09.2007 року та договором наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801/059/2008 (майнова порука) 14.05.2008 року.

Заборгованість боржника ОСОБА_3 становить - 1 005 569,62 (Один мільйон пять тисяч пятсот шістдесят девять гривень та 62 коп.).

Однак, в ході реалізації предмету іпотеки, банку стало відомо, що на торговий комплекс «Янтар», загальною площею 222,30 кв.м., що знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Комсомольська, буд. 4-А, накладений арешт та оголошена заборона на їх відчуження.

Наявність арештів та заборон на відчуження майна підтверджується інформаційною довідкою № 125110556 від 24.05.2018 року та постановами ДВС про накладення арешту, в яких вказано наступні арешти: постанова про арешт майна від 12.11.2010 року, ВП № 21600049 (в інформаційній довідці ВП 2160049); постанова про арешт майна від 12.03.2011 року, ВГІ № 24944722; постанова про арешт майна від 28.03.2011 року, ВП № 23823899; постанова про арешт майна від 30.07.2011 року, ВП № 27008338; постанова про арешт коштів від 12.09.2012 року, ВП № 33702137 (в інформаційній довідці постанова про арешт майна боржника, 3370217, 13.08.2012); постанова про арешт майна від 17.07.2013 року, ВП № 36486742.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення виконавчих дій), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція), для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі ЗУ «Про іпотеку») іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 572 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Положеннями ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі її/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач набув право вимоги за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки, проте наявність арешту, накладеного з метою виконання зобовязань в межах виконавчих проваджень позбавляє його можливості реалізувати своє право звернення стягнення нерухомого майна торгового комплексу «Янтар», враховуючи, що у позивача наявний пріоритет щодо звернення стягнення на іпотечне майно, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та звільнити іпотечне майно з-під арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 572 Цивільного Кодексу України, ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна торгового комплексу «Янтар», загальною площею 222,30 кв.м., що знаходиться за адресою : Закарпатська область. м. Тячів, вул.. Комсомольська , буд.4-А, що належить ТОВ «Янтар» і знаходиться в іпотеці ТОВ « ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки № РМ-SМЕ 801 /029/2007 ( майнова порука) від 04.09.2007 року, договору наступної іпотеки № РМ-SМЕ 801 /059/2008( майнова порука) 14.05.2008 року та договору відступлення права вимоги №б/н від 10.12.20101 року, що накладений наступними постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції , а саме: від 12.03.2011, ВП №249447722; від 28.03.2011, ВП №23823899; від 30.07.2011, ВП №27008338; від 17.07.2013 року, ВП№36486742; від 12.09.2012 року, ВП №33702137 ( в інформаційній довідці з державних реєстрів постанова про арешт майна боржника 3370217,13.08.2012)..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВ «ОТП Факторинг України», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д.

Відповідачі:

- ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

- ОСОБА_1 «Янтар», місце розташування: м. Тячів, вул.. Комсомольська, 4а.

- АТ «ОТП Банк», місце розташування: м. Київ, вул.. Жилянська, 43.

- Державна податкова інспекція у Тячівському районі, місце розташування: м.Тячів, вул.. Армійська, 2.

- Управління пенсійного фонду України в Тячівському районі, місце розташування: м. Тячів, вул.. Робітнича, 14.

- ОСОБА_1 «Продовольча компанія «Зарвава-Луцьк»», місце розташування: м. Луцьк, вул.Підгаєцька,13-Б.

- ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка», місце розташування м. Київ, вул.Е.Потьє, 6.

Третя особа: Тячівський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області, місцезнаходження: м. Тячів, вул. Лазівська, 2, Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2019 р.

Суддя: В.В. Чопик