Провадження № 22-ц/801/2645/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 рокуСправа № 127/30668/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є її батьком. З батька до її повноліття стягувались аліменти. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. їй виповнилось 18 років, у зв`язку з цим стягнення аліментів з батька припинено. Вона є студенткою 4 курсу фортепіанного відділу Вінницького коледжу культури і мистецтв ім. Н.Д. Леонтовича, самостійного заробітку вона не має, знаходиться на утриманні матері. Добровільно батько коштів на її утримання на період навчання не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісячно, на весь період навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з 05.07.2018 р., оскільки останній раз аліменти були сплачені відповідачем в червні 2018 р.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь і утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти в розмірі 1800,00 (тисяча вісімсот) грн, щомісячно, починаючи з 30.11.2018 р., але лише на період до досягнення 23 річного віку дочки і одночасно лише на час її навчання.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 691,56 грн судового збору, а на користь ОСОБА_2 - 1050,00 грн витрат за переклад документів.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Захарчук М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення змінити, визначивши позивачу розмір аліментів не більше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 2).

Згідно довідки № 959 від 18.10.2018 р. ОСОБА_2 є студенткою 4 курсу фортепіанного відділу Вінницького коледжу культури і мистецтв ім. Н.Д. Леонтовича. Термін навчання з 01.09.2015 р. до 30.06.2019 р. (а.с. 4).

Відповідно до довідки Гамбурзької вищої школи музики та театру від 08.07.2019 р. (в перекладі) ОСОБА_4 зареєстрована студенткою для проходження курсу бакалавр музики, інструментальна музика, спеціальність Фортепіано, тривалість навчання - 4 роки з 01.10.2019 р. по 30.09.2023 р. (а.с. 68)

ОСОБА_4 навчалась на курсах німецької мови в Центрі вивчення німецької мови у Вінниці з 18.09.2018 р. по 31.01.2019 р. (а.с. 69) Вартість іспиту 3825,00 грн. (а.с. 70)

На а.с. 75, 76 - копія квитанції до прибуткового касового ордера №19-03-01 від 19.03.2019 р. про сплату позивачем 1400,00 грн за проставлення апостиля на документах, копія квитанції від 08.08.2019 р. про оплату вартості конверта для відправлення документів позивача за кордон, необхідних для навчання позивача (зі слів представника позивача), в розмірі 1005,00 грн.

Згідно довідки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського №146 від 18.09.2019 р. ОСОБА_3 з вересня 2018 р. по серпень 2019 р. нараховано 164 022,57 грн заробітної плати, середній заробіток 13 668,57 грн. (а.с. 66) На а.с. 65 - розрахунковий лист за вересень 2019 р. щодо заробітної плати ОСОБА_3 (нараховано 10 574,85 грн).

Мати позивача ОСОБА_3 відкрила банківських рахунок на суму 10 000,00 євро (а.с. 73), який необхідний для підтвердження достатнього фінансового забезпечення під час перебування у Німеччині для навчання позивача (а.с. 71-72).

11.07.2019 р. до суду надійшли матеріали виконання судового доручення з Нарьян-Марського міського суду Ненецького автономного округу (а.с. 20-29).

На а.с. 38 - копія трудової книжки ОСОБА_1 (в перекладі), за якою 20.12.2000 р. він звільнений з посади режисера радіомовлення за трудовим договором ТОВ Нарьян-Мар за власним бажанням.

ОСОБА_1 не отримує пенсію та інші соціальні виплати, що підтверджується довідкою №10980/19 від 25.06.2019 р. (в перекладі) (а.с. 40).

З витягу з Єдиного державного реєстру індивідуальних підприємців №ІЕ9965-19-11492776 від 25.06.2019 р. (в перекладі) ОСОБА_5 припинив індивідуальну підприємницьку діяльність 30.01.2009 р. (а.с. 45-47).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції Закону України від 26 січня 2016 року № 936-VIII, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання в Гамбурзькій вищій школі музики та театру, стипендію не отримує і у зв`язку з цим потребує допомоги, тому з нього на користь позивача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання починаючи з дати 30.11.2018 року до дати закінчення навчання в Гамбурзькій вищій школі музики та театру, або до досягнення ним 23-річного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно, судом першої інстанції обґрунтовано враховано як стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, і платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, так і обов`язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітній доньці, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

В свою чергу доводи апелянта стосовно неспроможності надавати матеріальну допомогу, визначену судом першої інстанції в розмірі 1800 грн щомісячно, оскільки він не працює та має можливості надавати будь-яку матеріальну допомогу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував зазначені обставини.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апеляційної скарги на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-129цс15, оскільки висновок у вказаній справі стосувався можливості стягнення з батьків додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Суд дійшов висновку, що правила статті 185 СК України у такому разі не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. У той час, як у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, передбачені статтею 185 СК України вимоги не заявлялися, а положення статті 199 СК України судом першої інстанції було застосовано правильно. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення місцевим судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону і не спростовують вірних висновків суду.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є її батьком. З батька до її повноліття стягувались аліменти. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. їй виповнилось 18 років, у зв`язку з цим стягнення аліментів з батька припинено. Вона є студенткою 4 курсу фортепіанного відділу Вінницького коледжу культури і мистецтв ім. Н.Д. Леонтовича, самостійного заробітку вона не має, знаходиться на утриманні матері. Добровільно батько коштів на її утримання на період навчання не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісячно, на весь період навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з 05.07.2018 р., оскільки останній раз аліменти були сплачені відповідачем в червні 2018 р.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь і утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти в розмірі 1800,00 (тисяча вісімсот) грн, щомісячно, починаючи з 30.11.2018 р., але лише на період до досягнення 23 річного віку дочки і одночасно лише на час її навчання.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 691,56 грн судового збору, а на користь ОСОБА_2 - 1050,00 грн витрат за переклад документів.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Захарчук М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення змінити, визначивши позивачу розмір аліментів не більше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 2).

Згідно довідки № 959 від 18.10.2018 р. ОСОБА_2 є студенткою 4 курсу фортепіанного відділу Вінницького коледжу культури і мистецтв ім. Н.Д. Леонтовича. Термін навчання з 01.09.2015 р. до 30.06.2019 р. (а.с. 4).

Відповідно до довідки Гамбурзької вищої школи музики та театру від 08.07.2019 р. (в перекладі) ОСОБА_4 зареєстрована студенткою для проходження курсу бакалавр музики, інструментальна музика, спеціальність Фортепіано, тривалість навчання - 4 роки з 01.10.2019 р. по 30.09.2023 р. (а.с. 68)

ОСОБА_4 навчалась на курсах німецької мови в Центрі вивчення німецької мови у Вінниці з 18.09.2018 р. по 31.01.2019 р. (а.с. 69) Вартість іспиту 3825,00 грн. (а.с. 70)

На а.с. 75, 76 - копія квитанції до прибуткового касового ордера №19-03-01 від 19.03.2019 р. про сплату позивачем 1400,00 грн за проставлення апостиля на документах, копія квитанції від 08.08.2019 р. про оплату вартості конверта для відправлення документів позивача за кордон, необхідних для навчання позивача (зі слів представника позивача), в розмірі 1005,00 грн.

Згідно довідки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського №146 від 18.09.2019 р. ОСОБА_3 з вересня 2018 р. по серпень 2019 р. нараховано 164 022,57 грн заробітної плати, середній заробіток 13 668,57 грн. (а.с. 66) На а.с. 65 - розрахунковий лист за вересень 2019 р. щодо заробітної плати ОСОБА_3 (нараховано 10 574,85 грн).

Мати позивача ОСОБА_3 відкрила банківських рахунок на суму 10 000,00 євро (а.с. 73), який необхідний для підтвердження достатнього фінансового забезпечення під час перебування у Німеччині для навчання позивача (а.с. 71-72).

11.07.2019 р. до суду надійшли матеріали виконання судового доручення з Нарьян-Марського міського суду Ненецького автономного округу (а.с. 20-29).

На а.с. 38 - копія трудової книжки ОСОБА_1 (в перекладі), за якою 20.12.2000 р. він звільнений з посади режисера радіомовлення за трудовим договором ТОВ Нарьян-Мар за власним бажанням.

ОСОБА_1 не отримує пенсію та інші соціальні виплати, що підтверджується довідкою №10980/19 від 25.06.2019 р. (в перекладі) (а.с. 40).

З витягу з Єдиного державного реєстру індивідуальних підприємців №ІЕ9965-19-11492776 від 25.06.2019 р. (в перекладі) ОСОБА_5 припинив індивідуальну підприємницьку діяльність 30.01.2009 р. (а.с. 45-47).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції Закону України від 26 січня 2016 року № 936-VIII, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання в Гамбурзькій вищій школі музики та театру, стипендію не отримує і у зв`язку з цим потребує допомоги, тому з нього на користь позивача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання починаючи з дати 30.11.2018 року до дати закінчення навчання в Гамбурзькій вищій школі музики та театру, або до досягнення ним 23-річного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно, судом першої інстанції обґрунтовано враховано як стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, і платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, так і обов`язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітній доньці, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

В свою чергу доводи апелянта стосовно неспроможності надавати матеріальну допомогу, визначену судом першої інстанції в розмірі 1800 грн щомісячно, оскільки він не працює та має можливості надавати будь-яку матеріальну допомогу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував зазначені обставини.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апеляційної скарги на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-129цс15, оскільки висновок у вказаній справі стосувався можливості стягнення з батьків додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Суд дійшов висновку, що правила статті 185 СК України у такому разі не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. У той час, як у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, передбачені статтею 185 СК України вимоги не заявлялися, а положення статті 199 СК України судом першої інстанції було застосовано правильно. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення місцевим судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону і не спростовують вірних висновків суду.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Захарчука Максима Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко