Провадження № 2/234/4259/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Чернобай А.О.

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 234/19260/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

В обґрунтування позову зазначила, що з 17.09.1984 року до 08.05.2014 року вона працювала у фасоноливарному цеху Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»).

За час роботи на ПрАТ «НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці, позивачка отримала професійне захворювання, яке їй вперше встановили 04.04.2014 року. Ці обставини підтверджується копіями трудової книжки, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(форми П-4) від 25.04.2014 року, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби, висновками спеціалістів (додано до позову).

Перебуваючи у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», вона відпрацювала на посаді стержневика ручної формовки 30 років 7 місяців 26 днів, в умовах впливу шкідливих чинників. Працювала вона зі шкідливими та небезпечний умовами праці, в умовах перевищуючих гранично - допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень. Внаслідок такої праці позивачка отримала професійне захворювання та змушена була звільнитись з ПрАТ «НКМЗ», за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, у 2014 році вона вимушена була звернутись до лікарів місцевої клініки, які направили її на консультацію до клініки професійних захворювань. Навесні 2014 року позивачка пройшла стаціонарне обстеження в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань м. Донецька, де у позивачки, згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії за № 641/610 від 04.04.2014 року було вперше встановлено професійне захворювання: Вібраційна хвороба другого ступеню-периферичний ангіодистонічний синдром верхніх кінцівок, синдром вегето-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок зі стійкими дистрофічними порушеннями у кістках рук.

Спеціалістом Головного управління Держпраці у Донецькій області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження його робочого місця на ПрАТ» НКМЗ», про що складено акт від 05.03.2014 року № 273/23. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці. В акті вказано перелік шкідливих факторів, що мали місце при виконанні робіт, а саме: локальна вібрація, виробничий шум, несприятливий мікроклімат взимку. Фактичні значення вказаних факторів перевищують гранично допустимі нормативні дані.

Факт професійного захворювання в подальшому було підтверджено і комісією, яка в місті Краматорську, Донецької області, на ПрАТ «НКМЗ», склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 квітня 2014 року(за формою П-4). Згідно вказаного акта(пункт 16), встановлено, що професійне захворювання виникло в період тривалої роботи позивача у цеху, а саме: при виконанні своїх трудових обов`язків підлягала дії комплексу шкідливих виробничих чинників: фіброгенного типу, шуму, локальної вібрації, впливу фізичного навантаження, концентрації і рівні яких перевищували гранично допустимі.

А причинами професійного захворювання (пункт 17 акту) стало: « тривала робота в умовах дії шкідливих виробничих чинників, в т.ч. локальної вібрації, рівні якої перевищували норми ГДР за ДСН 3.3.6.039-99.

08.05.2014 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м. Донецьк, вперше визнала захворювання позивача професійним, з 30 (тридцять) % втрати працездатності (вібраційна хвороба) та встановила третю групу інвалідності професійне захворювання). Цей факт підтверджено довідкою МСЕК серії 10ААв № 492790 від 08.05.2014 року, довідкою до акту огляду МСЕК серії ААЇ № 057414 від 08.08.2016 року.

11 травня 2016 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м. Краматорськ, підтвердила, що захворювання позивачки є професійним та безстроковим тобто пожиттєвим, з 30 % втратою працездатності (вібраційна хвороба).

Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивачка змушена знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу лікування позивачці встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого їй для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, позивачка неодноразово проходила медичний огляд а саме: у обласній клінічній лікарні профзахворювань м. Донецька: з 25.03.2014р. по 07.04.2014р., також у місцевих лікарнях м. Краматорська: багаторазово, у 2014 році: з 07.09.2014 р. по 01.10.2014 року. У 2015 році, з 01.04.2015 року по 10.05.2015 року, з 22.10.2015 року по 10 жовтня 2015 року. Також позивачка змушена звертатись до лікарів за консультацією та рекомендаціями лікування, які підтверджували її захворювання та призначали лікування.

У зв`язку з отриманим позивачкою професійного захворювання вона зазнала фізичних - страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання їй моральної шкоди. Позивачці на час захворювання було 49 років, це час життєвого розквіту, пора зрілості. Позивачка будувала плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів. Але цьому завадила хвороба, стан її здоров`я є невідновним, внаслідок чого вона отримала психологічну травму. Внаслідок такого захворювання змінився її життєвий уклад, її життя зазнало суттєвих змін: вона частково втратила працездатність обмежений під час вибору міста праці, час від часу відчуває фізичну біль у суглобах, має поганий сон, відчуває шум в голові та вухах, стан здоров`я дуже незадовільний, позивачка не витримує тривалих фізичних навантажень заважає задишка. Вона не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв`язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, хвороба позбавила позивачку можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушились нормальні зв`язки у сім`ї. Після захворювання та звільнення з ПрАТ « НКМЗ», у зв`язку з медичними обмеженнями при виборі умов праці, вона так і не знайшла постійного місця праці. Працедавці під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про її хворобу. Позивачка доставляє багато труднощів своїм близьким: чоловіку та дітям, яким потрібна не тільки моральна, але й матеріальна підтримка, тому вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пенсія позивачки по інвалідності складає 3700 грн.

Моральна шкода, яка заподіяна позивачці, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час роботи стержневиком та які відчуває і на теперішній час.

Заподіяна шкода, завдана позивачу внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

В судове засідання представник позивачки - адвокат Писаренко Г.А. не з`явився, через канцелярію суду надав заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала клопотання про розгляду справи без її участі, а також надіслала відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, «що діями ПрАТ «НКМЗ», який не забезпечив безпечні умови праці, їй заподіяно моральну шкоду», але така думка є помилковою і спростовується наступним.

В ч. 6 ст. 153 КЗпП України передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Згідно ч. З ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, діюче законодавство допускає використання небезпечних і шкідливих для здоров я умов праці у разі неможливості повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись вищенаведених норм закону, відповідач одержав від Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці, на які має право працівник, закріплені в ст. 7 Закону України «Про охорону праці», а саме, працівники безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону- України «Про охорону праці», відповідач проінформував ОСОБА_1 під розписку про умови праці та про наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, що підтверджується наказами про прийняття на роботу та переведення на іншу роботу. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився.

Крім того, відповідач надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, яка їй заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин він не наводить та не додає до позовної заяви. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що зміни, які сталися в її особистому житті пов`язані саме з наявністю у неї професійного захворювання, а також, які додаткові зусилля вона докладає для організації свого життя.

В обґрунтування своїх вимог позивач додає до позову виписки з медичної карти, довідки, проте, з їх змісту не вбачається наявність у нього моральної шкоди. Отже, вони не можуть бути достатніми доказами на підтвердження такої шкоди.

У епікрізах за результатами лікування № 713 і № 483 зазначено, що «загальний стан задовільний. Емоційно лабільна», що спростовує її заяви про наявність у неї «психологічної травми» та «нервових зривів».

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

Необхідно зауважити, що позивач в обґрунтування своїх вимог послалась на норми закону, які не регулюють правовідносини, що є підставою позову, зокрема, ст. 21, 46 Конституції України.

Так, стаття 21 Конституції України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 46 Конституції України встановлює загальні гарантії соціального захисту громадян.

Просила у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник третьої особи не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляду справи без її участі, з позовними вимогами погодилась з підстав, викладених у поясненнях, які були надіслані на адресу суду раніше, в яких було зазначено, що потерпіла на виробництві ОСОБА_1 перебуває на обліку в Краматорському міському відділенні з 25 квітня 2914 року. За висновком МСЕК від 08 травня 2014 року серія ААА № 243408 потерпілій встановлена стійка втрата працездатності 30 % та 3 група інвалідності внаслідок професійного захворювання, яке отримане за час роботи на підприємстві Приватне акціонерне товариство « Новокраматорський машинобудівний завод» .

На підставі ст. 44 Закону України № 1105-ХIV постановами Краматорського міського відділення № 0536/4167/4167/1 від 21.05.2014 року, № 0536/4167/4167/2 від 21.05.2014 р, № 0536/4167/4167/3 від 21.05.2014 року відповідно до ст. 36 та 42 Закону України № 1105-ХIV було призначено одноразову допомогу в сумі 82824 грн., та щомісячні страхові виплати в розмірі 1683,94 грн. За висновком МСЕК потерпілій ОСОБА_1 потребує стаціонарного лікування у ЛПЗ, санаторно-курортного лікування, лікарських засобів та виробів медичного, медикаментозного призначення. Під час повторного переогляду за висновком МСЕК від 11.05.2016 року потерпілій на виробництві ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності 30 % та 3 група інвалідності безстроково, внаслідок професійного захворювання, яке отримане за час роботи на підприємстві приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод».

Таким чином, постановою Краматорського міського відділення № 0536/4167/4167/30 від 18.05.2016 року потерпілій на виробництві ОСОБА_1 продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати в розмірі 1683,94 грн. Постановою Краматорського міського відділення управління № 0526/4167/4167/40 від 06.03.2018 року потерпілій на виробництві ОСОБА_1 призначено перераховані щомісячні страхові виплати відповідно до ст. 37 ЗУ № 1105-ХІV в розмірі 2497,62 грн. Також, постановою Краматорського міського відділення № 0526/4167/4167/39 від 28.02.2018 року, потерпілій ОСОБА_1 було призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме витрати на придбання медикаментів. Постановою Краматорського міського відділення № 0526/4167/4167/42 від 02.11.2018 року потерпілій ОСОБА_1 призначено санаторно-курортне лікування в санаторії.

Дослідивши надані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12.09.1983 року по 08.05.2014 року працювала у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на посаді стержневика ручної роботи у фасонноливарному цеху, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-14).

04 квітня 2014 року медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально профілактичного закладу Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» ОСОБА_1 вперше було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня-периферичний ангіодистонічний синдром верхніх кінцівок, синдром вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок зі стійкими дистофічними порушеннями у кістках рук. (а.с. 19)

Як вбачається з санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 05.03.2014 року № 274/23, за період роботи стержневиком ручного формування у фасоливарному цеху № 1 в ПАТ «НКМЗ» ОСОБА_1 піддавалась дії шкідливих виробничих факторів в рівнях перевищуючих гранично-допустимі: пил, локальна вібрація, шум. (а.с. 20-23)

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.04.2014 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_1 . За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалою роботою в умовах дії шкідливих виробничих чинників: в т.ч. локальної вібрації, рівні якої перевищували норми ГДР за ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації. Професійне захворювання виникло за таких обставин: при виконанні своїх трудових обов`язків підлягала дії комплексу шкідливих виробничих чинників: фиброгенного пилу, шуму, локальної вібрації, впливу фізичного навантаження. (а.с.23-25).

Професійний характер захворювання позивача ОСОБА_1 підтверджений медичними висновками Обласною профпатологічною медико-санітарною експертною комісією від 04.04.2014 року № 641/610. (а.с. 26).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 243408 серія 10 ААА від 08.05.2014 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 30 % - вібраційна хвороба, та потреба у медикаментозному лікуванні за проф.хворобами, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою. При цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в умовах вібрації. (а.с. 15)

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 0044651 серія АБ від 11.05.2016 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності зі ступенем втрати працездатності 30 % та потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюванням, санаторно-курортне лікування за вібраційною хворобою. При цьому позивачу протипоказана тяжка фізична праця в контакті з вібраціями. (а.с. 16,17)

З виписок з медичних карт вбачається, що позивачка неодноразово проходила клінічні обстеження і знаходилась на лікуванні у медичних установах м. Донецьк, м. Краматорська та проходила курси лікування від професійних захворювань. (а.с. 27-29,31,32,33,34,35,36,37,38,)

08.08.2016 року ОСОБА_1 було видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності через професійне захворювання, довічно. (а.с. 12)

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 травня 2014 року № 0536/4167/4167/1 про взяття на облік потерпілого на виробництві та реєстрацію страхового випадку, ОСОБА_1 взято на облік з 25 квітня 2014 року, зареєстровано страховий випадок «профзахворювання» за номером 4167 з датою реєстрації 12 травня 2014 року та з датою початку виплат 05 травня 2014 року. (а.с. 64)

Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 травня 2014 року № 0536/4167/4167/2, потерпілій ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82824 грн. (а.с. 65).

Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 травня 2014 року № 0536/4167/4167/3, та від 18 травня 2016 року № 0536/4167/4167/30, потерпілій ОСОБА_1 призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 1683,94 грн. (а.с. 66,67)

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 28 лютого 2018 року № 0526/4167/4167/39 потерплій ОСОБА_1 було призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу: а саме: витрати на придбання медикаментів. (а.с. 68)

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 06 березня 2018 року № 0526/4167/4167/40 потерпілій ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 2497,62 грн. (а.с. 69).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 02 листопада 2018 року № 0526/4167/4167/42 потерпілій ОСОБА_1 призначено санаторне-курортне лікування в санаторії. (а.с. 70).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

На підставі ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органа) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК , вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обов`язком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання виникло під час виконання позивачем трудових обов`язків та отримані ним за час роботи у відповідача, захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач, працюючи на ПрАТ «НКМЗ» отримала професійне захворювання і їй було встановлено 30% втрати професійної працездатності.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просила потерпіла.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час вирішення спору їй виповнилося тільки 55 роки.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 30 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 13, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. 00 коп. (сорок тисяч грн 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь Держави (отримувач коштів Краматор. УК/м.Краматорськ /22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37944338; Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. податків); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача UA6005059; Код класифікації доходів бюджету 22030101) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. сорок коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: