ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа № 523/6897/16-ц провадження № 22-ц/821/661/19 категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

представник позивача: Гладиш Ярослава Миколаївна

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Манжос Ігор Миколайович

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Манжоса Ігора Миколайовича на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог

19 травня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 069-2008-1245, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 135 000 доларів США під 12,45 % річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 10 квітня 2038 року.

У відповідності до умов кредитного договору, Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 0692900USD000001 від 21 квітня 2008 року та випискою по рахунку.

Крім того, 21 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 069-2008-1245-Р, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 069-2008-1245 від 21 квітня 2008 року, в повному обсязі як існуючих на момент укладення, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору та допустила утворення заборгованості перед Банком.

Станом на момент звернення до суду з позовом, позивач ПАТ «Універсал Банк» як правонаступник ВАТ «Універсал Банк» набув право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, виконати інші зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 069-2008-1245 від 21 квітня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 станом на 01 грудня 2015 року становила розмір 34 804,72 долара США, з них: 156,40 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 31 220,83 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 3 403,15 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 24,34 доларів США - сума заборгованості за підвищеними відсотками.

Враховуючи наявність заборгованості за кредитним договором, обов`язок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з погашення кредиту, процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів та інших платежів, які залишаються невиконаними, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості, а також суми сплаченого судового збору з відповідачів в солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 069-2008-1245 від 21 квітня 2008 року в розмірі 34 804,72 долара США в солідарному порядку.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судові витрати, понесені останнім при подачі позову до суду в розмірі 13 543,37 грн. в солідарному порядку.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» є обґрунтованими, оскільки позивачем в судовому засіданні було доведено, що він належним чином виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кошти. Позичальник ОСОБА_1 отримавши кошти, неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, чим допустила заборгованість у розмірі, приведеному в наданому суду розрахунку. Оскільки, поручитель ОСОБА_2 відповідав перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому позивач правомірно заявив вимоги про солідарне стягнення як до боржника так і до поручителя. Суд першої інстанції вважав позовні вимоги Банку доведеними, тому рішенням суду їх повністю було задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Манжоса І.М. оскаржив вказане рішення до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Манжос І.М. просить скасувати заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за договором кредиту з поручителя ОСОБА_2 відмовити повністю, а в іншій частині рішення суду залишити без зміни. Судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покласти на ПАТ «Універсал Банк».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції взагалі не зазначив правовідносин, які пов`язані з предметом позову, не дослідив в повному обсязі, докази, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги по відношенню до відповідача ОСОБА_2 за договором поруки.

Умовами кредитного договору п. 5.5 передбачено, що позичальник зобов`язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі на користь кредитора, але не пізніше 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора.

31 липня 2015 року Банк пред`явив письмову вимогу за кредитним договором лише до боржника ОСОБА_1 .

До суду з позовом Банк звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 травня 2016 року, проте, ОСОБА_1 останній платіж за умовами договору сплатила 10 березня 2015 року, а тому у Банка виникло право пред`явити вимогу до поручителя починаючи з 10 березня 2015 року протягом шести місяців до 10 вересня 2015 року.

Доказів направлення вимоги поручителю та отримання її останнім за умовами договору поруки матеріали справи не містять.

Тому, вищевказані обставини свідчать про те, що Банк пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_2 з пропуском шестимісячного строку на пред`явлення позовної вимоги.

На думку особи, що подає апеляційну скаргу, в даному випадку суд помилково не застосував положення закону, яке передбачає, що в разі якщо строк закінчення поруки не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред`явлення позову, кредитор не вправі був вчиняти.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Акціонерного товариства «Універсал Банк», вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, атому підстав для його зміни чин скасування немає. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і підстав для задоволення скарги немає.

АТ «Універсал Банк» зазначив, що 21 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 069-2008-1245, за умовами якого останній було надано кредитні кошти в сумі 135 000 доларів США. Факт виконання Банком своїх зобов`язань щодо надання коштів підтверджено матеріалами справи і сторонами не спростовано. Також, 21 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови договору, допустила заборгованість з погашення коштів, тому Банк направив повідомлення-вимоги щодо повернення кредиту. Такі вимоги були направлені як на адресу боржника, так і на адресу поручителя. Вимога, що була направлена на адресу поручителя ОСОБА_2 повернута на адресу Банку за закінченням терміну зберігання. Зазначають, що згідно п. 5.2.5 кредитного договору у разі направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення, дає підстави вважати, що термін повернення кредиту настав.

На ім`я поручителя вимога була направлена 04 серпня 2015 року, отже термін повернення настав 03 вересня 2015 року. Зазначають, що з позовною заявою до Суворовського районного суду м. Одеси позивач звернувся до боржника і поручителя 15 лютого 2016 року, тобто в шестимісячний строк, передбачений для звернення до суду за захистом своїх прав. Вважають, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив всі матеріали справи, дав належну оцінку доводам позивача та ухвалив законне і обгрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

21 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 069-2008-1245, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 135 000 доларів США під 12,45 % річних. Позичальник зобов`язався повернути кредит до 10 квітня 2038 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, що був укладений між Банком та ОСОБА_1 , 21 квітня 2008 року Банк уклав із ОСОБА_2 договір поруки № 069-2008-1245-Р. Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих на момент укладення, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, що привело до утворення заборгованості перед Банком. Отже, позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за кредитом, відсотками за його користування та виконати інші зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши, що рішення суду оскаржується лише в частині вирішення спору до поручителя та виконання взятих ним зобов`язань за договором поруки № 069-2008-1245-Р від 21 квітня 2008 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Манжоса І.М. підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що Банк виконав в повному обсязі свої зобов`язання за умовами кредитного договору та надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 135 000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 0692900USD000001 (а.с. 5 Т.1). Дана обставина сторонами не оспорюється, підтверджена наявними матеріалами справи, а тому дає підстави вважати про доведеність вимог Банку в частині виконання ним свого зобов`язання.

Станом на 01 грудня 2015 року загальна сума заборгованості, що утворилася внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 069-2008-1245 від 21 квітня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 склала розмір 34 804,72 долара США, з них: 156,40 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 31 220,83 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 3 403,15 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 24,34 доларів США - сума заборгованості за підвищеними відсотками.

Банк скористався правом для захисту своїх прав та направив вимогу повідомлення про дострокове погашення кредиту на адресу позичальника ОСОБА_1 (а.с. 38 Т.1), яка була отримана останньою особисто 03 липня 2008 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 39 Т.1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача стягнувши заборгованість як із боржника ОСОБА_1 так і з поручителя ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги (а.с. 1-5 Т.2) представник ОСОБА_2 - адвокат Манжос І.М. зазначив, що вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі як до боржника так і до поручителя, суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі докази, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги по відношенню до відповідача ОСОБА_2 за договором поруки.

Надаючи оцінку таким доказам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме умов договору поруки (п. 1.3) (а.с. 24 Т.1) передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Пунктом 1.4 передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Пунктом 2.2 договору поруки (а.с. 24 Т.1) передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, провадження № 6-53цс14, та у постанові Верховного суду № 61-29692ск18 від 26 вересня 2019 року.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред`явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, провадження № 6-106цс14.

Крім того, правильне застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), яка у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 069-2008-1245 (а.с. 6-9 Т.1), останній платіж нею в рахунок погашення кредиту було проведено 10 лютого 2015 року. Із 10 березня 2015 року ОСОБА_1 перестала сплачувати погашення кредиту, чим допустила заборгованість за невиконання умов кредитного договору. Тому, в даному випадку право на пред`явлення вимоги, враховуючи, що умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами виникло із 10 березня 2015 року.

З вимогою до позичальника ОСОБА_1 Банк звернувся 31 липня 2015 року (а.с. 38 Т.1).

У відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «Універсал Банк» зазначив, що аналогічного змісту вимогу, 04 серпня 2015 року було направлено й на ім`я поручителя ОСОБА_2 , однак вказана вимога була повернута Банку без вручення адресату за закінченням терміну зберігання. Вважають, що виходячи з дати направлення вимоги на ім`я поручителя 04 серпня 2015 року, зобов`язання щодо солідарного погашення кредиту у ОСОБА_2 настала з 03 вересня 2015 року та закінчилася 03 березня 2016 року.

В обґрунтування своїх доводів, ПАТ «Універсал Банк» вказав, що із позовною заявою до Суворовського районного суду м. Одеса Банк звернувся 15 лютого 2016 року (позов отримано Суворовським районним судом м. Одеса 22 лютого 2019 року), отже шестимісячний строк для звернення до суду з позовом та захисту своїх прав Банком пропущено не було.

Перевіряючи доводи Банка щодо вказаних обставин, колегія суддів виходить за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 1-3 Т.1) останній звернувся до суду з позовом 13 травня 2016 року вихідний номер заяви Банку 699. Отримано позовну заяву Суворовським районним судом м. Одеса 19 травня 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві.

Будь-яких інших даних щодо звернення позивача до суду у лютому-березні 2016 року, про що вказує Банк у відзиві на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять і будь-яких вмотивованих доказів належного повідомлення поручителя про виконання його обов`язку щодо дострокового повернення кредитних коштів. Вказана ними вимога від 04 серпня 2015 року, яка мала бути направлена на адресу ОСОБА_2 при розглядів справи районним судом не була долучена до матеріалів справи, а посилання позивача на факт направлення такої вимоги нічим не підтверджено, оскільки наявні в матеріалах справи ксерокопії конвертів (а.с. 41, 42 Т.1) направлених банком на ім`я ОСОБА_2 не містять достовірних доказів того, що банком направлялася саме вимога про дострокове погашення заборгованості і не можуть бути визнані колегією суддів як належний доказ у справі, який би підтвердив посилання Банку, зазначене ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з тим, сам Банк визнав обставину, що строк звернення для захисту своїх справ до поручителя закінчився 03 березня 2016 року.

Саме на позичальника (в даному випадку на Банк) було покладено обов`язок довести правомірність своїх вимог до поручителя та дотримання ним визначеного шестимісячного строку звернення для захисту своїх прав. Однак, доказів належного звернення до поручителя у передбачений законом шестимісячний строк суду не надано, як попередньо зазначено, матеріали справи не містять ні вимоги направленої на адресу ОСОБА_2 04 серпня 2015 року, ні доказів отримання такої вимоги останнім, ні доказів звернення до суду із позовом до моменту строку закінчення такого права, а саме до 03 березня 2016 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Такий же висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року під час розгляду справи № 523/8249/14-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги відносно боржника та поручителя, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів дотримання Банком вимог законодавства в частині шестимісячного терміну для звернення до поручителя із вимогою (в тому числі і в судовому порядку) щодо виконання ним своїх зобов`язань, а відтак зробив передчасний висновок про обґрунтованість позовних вимог до поручителя.

Всі посилання позивача щодо дотримання строку звернення до суду для захисту своїх прав ґрунтуються лише на припущеннях і не можуть бути покладені в мотивувальну частину судового висновку про задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості як солідарного боржника за договором поруки на користь ПАТ «Універсал Банк» ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, та ухвалити новий висновок про часткове задоволення позовних вимог банку і стягнення заборгованості із боржника ОСОБА_1 та відмови в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 .

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції № 0.0..1 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 сплатив за подачу апеляційної скарги 14 405 грн. 50 коп. судового збору.

Оскільки в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено повністю, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про перерозподіл судових витрат вважає, що судові витрати понесені ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача ПАТ «Універсал Банк» на його користь.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судових витрат з відповідачів є неправомірним, оскільки стягнення судових витрат в солідарному порядку не передбачено чинним законодавством і такі витрати підлягають стягненню лише в пропорційному розмірі відповідно до задоволених вимог.

Так як Банком заявлені позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати повністю та враховуючи, що наданий розрахунок заборгованості визнаний колегією суддів правильним, стягнути таку заборгованість лише з відповідача ОСОБА_1 , вимоги Банку до якої є доведеними та відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з неї на користь Банку судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Манжоса Ігора Миколайовича задовольнити.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114, п/р № НОМЕР_2 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 32201, ) заборгованість за кредитним договором № 069-2008-1245 від 21 квітня 2008 року у розмірі 34 804 долари 72 центи США.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114, п/р № НОМЕР_2 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 32201, ) судові витрати в розмірі 13 543 грн. 37 коп.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114, п/р № НОМЕР_2 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 32201, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 14 405 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді