Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1769/18
Провадження № 2/376/40/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Ткаченко Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що 25.10.2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України відповідача по справі ОСОБА_2 Позивач по справі є потерпілим в кримінальному провадженні.

Відповідач засуджений за те, що 13.01.2017 року близько 21.00 год. на залізничній зупинці поблизу села Перше Травня, маючи прямий умисел на спричинення позивачу тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком в обличчя та два удари ногою по тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані обставини підтверджуються вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 23.10.2017 року.

Отже, неправомірними суспільно небезпечними діями обвинуваченого відповідача завдано позивачу, як потерпілому, немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратливість, реакція замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення.

В момент отримання тілесних ушкоджень позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи,обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоровє та життя.

Відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, внаслідок суспільно небезпечних дій відповідача, які проявилися у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, позивачу заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових витрат, позивач оцінює в 10 000 грн., які підлягають відшкодуванню.

За таких обставин, позивач просить суд:

-Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну (немайнову) шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в розмірі 10 000 грн.;

-Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в розмірі 500 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду відзив на позов в якому вказав, що вважає позовні вимоги не вмотивованими та не підлягаючими задоволенню у повному обсязі з наступних мотивів. Позивач вказує, що йому, як потерпілому, завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічної обставини, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблеми одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратливість, реакція замикання, бажання уникнути контактів, почуття образи, обурення приниженої гідності. Однак позивач не надав суду докази, а саме висновок психолого психіатричної експертизи, яка б підтвердила глибину психічної травми та причино слідчі наслідки від скоєного по відношенню до нього правопорушення з суттєвими змінами у його психічному стані. Після того, як виник конфлікт, відповідач вдруге зустрівся з потерпілим в судовому засіданні, де щиро вибачився за скоєне правопорушення та завірив суд у чистосердечному каятті. Більше він жодного разу не намагався переслідувати позивача. Потерпілий ні на досудовому слідстві ні в суді не вимагав від відповідача компенсації за нібито нанесену йому моральну шкоду. Дії відповідача судом були кваліфіковані по ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, без розладу навіть короткочасного здоровя. Сукупність викладених відповідачем доводів та доводи, які є в кримінальній справі, вказує про те, що позивач зайве і навмисно драматизує цей прикрий випадок. Відповідно до ст.. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршень здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Якщо суд не вважатиме доводи відповідача досить переконливими, то відповідач просить звернути увагу на те, що у нього на вихованні й утриманні знаходиться четверо малолітніх дітей. У звязку з відсутністю у нашому районі роботи його кваліфікації, його сімя живе мізерними прибутками з підсобного господарства та з невеликої допомоги від держави, як малозабезпечена родина. З цього приводу позовні вимоги ОСОБА_1 занадто великі. Виходячи з реальних обставин, відповідач зможе виплатити позивачу максимальну суму 1000 грн., з розстрочкою протягом 2 років. На підставі викладеного відповідач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну позивачу в розмірі 1000 грн.; розстрочити виконання рішення на два роки, стягуючи щомісячно по 41,67 грн. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, до погашення усієї суми моральної шкоди (а.с.21).

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши відзив на позов відповідача, письмові матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 25.10.2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України відповідача по справі ОСОБА_2 Позивач по справі є потерпілим в кримінальному провадженні.

Вироком суду встановлено, що 13.01.2017 року близько 21.00 год. на залізничній зупинці поблизу села Перше Травня, маючи прямий умисел на спричинення позивачу тілесних ушкоджень, відповідач наніс один удар кулаком в обличчя та два удари ногою по тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно висновку судово медичної експертизи № 53 від 29.06.2017 року у ОСОБА_1 є в наявності тілесні ушкодження у вигляді рваних ран верхньої та нижньої губи (а.с. 16,17 копія вироку суду від 25 жовтня 2017 року).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З копії вироку Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року вбачається, що він набрав законної сили 28 листопада 2017 року (а.с.17 зворотня сторона).

За таких обставин та відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку, що протиправні дії відповідача ОСОБА_3 щодо позивача ОСОБА_1 дійсно мали місце і вчинені саме відповідачем по справі, про що останній також не заперечує в своєму відзиві на позов (а.с.21).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Пунктом 3 вищевказаної Постанови також передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.

Судом встановлено, що позивач відчував моральні переживання у звязку з ушкодженням здоровя неправомірними діями відповідача , а тому відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України, враховує вимоги розумності і справедливості і вважає, що таким розміром є 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню частково.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 500 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що під матеріальною шкодою позивач мав на увазі судові витрати які він поніс при зверненні до суду з позовом, а тому матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача йому завдано не було.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи на аркуші 9 є Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач в розмірі 500 грн., як повідомив позивач це витрати на збір доказів, підготовка матеріалів для подання позову, однак, в супереч вимогам ст.ст. 76,81 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат, а тому суд позбавлений можливості стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Прохання відповідача ОСОБА_2, який частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди, розстрочити виконання рішення на два роки, стягуючи щомісячно по 41,67 грн. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, до погашення усієї суми моральної шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали,постанови.

Суд звертає увагу на матеріальний стан відповідача, що він офіційно не працює та має на утриманні чотирьох дітей, однак вважає, що його прохання про стягнення на користь позивача по 41,67 грн. щомісячно є ганебним та образливим відносно позивача та не відповідає вимогам ч. 5 ст. 435 ЦПК України, оскільки максимально строк відстрочення виконання рішення не може перевищувати одного року, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 2,4,12,13,76,81,82,258,259,263-265,354 ЦПК України, ст..ст. 23,1166 ЦК України, п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: Київська область, Сквирський район, с. Домантівка, вул. Центральна,15, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: Одеська область, Фрунзівський район, с. Перше Травня) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в розмірі чотири тисячі гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.) та розстрочення виконання рішення на два роки, стягуючи щомісячно по 41,67 грн. до погашення усієї суми моральної шкоди відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко