Ухвала

Іменем України

13грудня 2019 року

м. Київ

справа № 200/22328/17

провадження № 61-21767ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, винесену за результатами розгляду заяви ОСОБА_2

про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за договором про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 про стягнення 7 890 456 грн у рахунок погашення заборгованості за договором про поділ майна подружжя

щодо компенсації частки у праві спільної сумісної власності на майно.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що 18 грудня

2014 року між ним та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договір про поділ майна подружжя, за умовами якого у власність

ОСОБА_3 перейшло набуте ними у спільну сумісну власність за час перебування у шлюбі майно, а саме: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , площею 95 кв. м, автомобіль «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з її обов`язком протягом трьох років сплатити на його користь компенсацію вартості частки у вказаному майні у сумі 5 880 000 грн, що еквівалентно 240 тис. євро. Оскільки станом на 19 грудня 2017 року компенсація ОСОБА_3 не сплачена, просив стягнути з неї на його користь 7 890 456 грн, виходячи із визначеного договором еквіваленту 240 000 євро.

У січні 2018 року від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив у межах суми позову накласти арешт на належні ОСОБА_3 грошові кошти на рахунках в публічному акціонерному товаристві «ПроКредитБанк» та публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 95 кв. м, 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 , автомобіль «TOYOTA RAV 4», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 19 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

До вирішення спору по суті накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 19369450, автомобіль «TOYOTA RAV 4», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які належать на праві власності

ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої заяви в іншій частині відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року в частині відмови у забезпеченні позову відносно нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 скасовано.

Заборонено відчуження 1/2 частини належного ОСОБА_3 нежитлового приміщення (будинок АДРЕСА_5 на першому поверсі, що складається з приміщення № 1 (поз. 1-6), загальною площею 95 кв. м, в тому числі, прибудови «а-1», ганку «а», до прийняття рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за договором про поділ майна подружжя, компенсації частки у праві спільної сумісної власності.

У касаційній скарзі, поданій 02 грудня 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 квітня 2018 року і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, щоповний текст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції отримано нею

28 листопада 2019 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення

заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає

за можливе його поновити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим,

що суд апеляційної інстанції необґрунтовано визначив спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, залишивши поза увагою, що це нерухоме майно виступає предметом іпотеки. Вжитий судом захід забезпечення позову порушує її права як іпотекодержателя.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись

із заявою про забезпечення позову, зазначив, що відповідач

у добровільному порядку відмовляється повернути суму боргу, еквівалентну еквіваленту 240 000 євро, позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити виконання можливого рішення суду у цій справі.

Суд апеляційної інстанції, надавши оцінку доводам заявника, обґрунтовано виходив з того, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Врахувавши відсутність грошових коштів на рахунках відповідача, а також інші обставини, суд апеляційної інстанції застосував захід забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення 7 890 456 грн, дійшовши висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення, призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вжитий захід забезпечення позову спрямований на попередження недобросовісної поведінки відповідача протягом розгляду судом спору, який виник між сторонами щодо виконання зобов`язань, недопущення

з боку відповідача дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення. Цей захід є тимчасовим.

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржувала.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення внаслідок накладення арешту на нерухоме майно її майнових прав, як іпотекодержателя, є безпідставними, оскільки, виходячи із правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 922/3537/17 (провадження № 14-127гс19), іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна (предмета іпотеки), а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 квітня 2018 року(яка винесена за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції) є необґрунтованою, оскільки правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, мотивуванні судового рішення не викликає розумних сумнівів.

Частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 квітня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня

2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 19 квітня 2018 року - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович