Ухвала

Іменем України

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 207/3303/18

провадження № 61-18979ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Прем`єр-міністр України Гройсман Володимир Борисович, міський голова м. Камянське Дніпропетровської області Білоусов Андрій Леонідович,

третя особа - Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. , міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова А. Л., третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та просила суд визнати її такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію по інвалідності в недостатній сумі для забезпечення виконання вимог статті 46 Конституції, стягнути з Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. завдану матеріальну шкоду в сумі 15 000,00 грн, стягнути з міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області - Білоусова А. Л. в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що єдине джерело існування, яке не забезпечує їй прожиткового рівня є пенсія, тому виправити становище можливо лише шляхом її перерахунку і призначення додаткових соціальних виплат для виконання конституційних прав на достатній життєвий рівень не нижче за прожитковий.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги пред`явлені до неналежних відповідачів по справі, крім того, такі вимоги є неефективними способами захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. , міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова А. Л. про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат закрито. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. про стягнення матеріальної шкоди та до міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова А. Л. про стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Закриваючи провадження у справі в частині частині позовних вимог про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня, суд апеляційної інстанції врахував, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктами владних повноважень владних управлінських функцій.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 06 грудня 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати уточнену редакцію касаційної скарги та викласти вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 (Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме уточнена редакція касаційної скарги.

Отже, недоліки касаційної скарги усунуто, разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної постанови вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду у порядку цивільного судочинства з позовом до Прем`єр-міністра України Гройсмана В. Б. , міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова А. Л., в якому з посиланням на положення Конституції України, просила, зокрема, визнати її такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію по інвалідності в недостатній сумі для забезпечення виконання вимог статті 46 Конституції України, бо єдине джерело існування не забезпечує їй прожиткового рівня; виправити становище шляхом перерахунку пенсії і призначити додаткові соціальні виплати для виконання конституційних прав на достатній життєвий рівень не нижче за прожитковий.

Виплати, про які просить позивач, є соціальними виплатами, тобто за своєю правовою природою є або компенсацією, або соціальною пільгою, виплата яких покладена на відповідні органи і фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат, апеляційний суд правильно вважав, що зміст позовних вимог зводиться до незгоди позивача з розміром нарахованої їй соціальної виплати (пенсії), у зв`язку з чим справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли за участю суб`єкта владних повноважень, а отже, спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

З таким висновком Верховний Суд погоджується, оскільки спори стосовно перерахунку суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, про що було вірно зазначено судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 336/7704/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 645/212/18.

Крім того, позивачем були пред`явлені вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині з підстав недоведеності, дійшовши висновку, що позивачем не наведено причинно-наслідкового зв`язку між певними діями відповідачів та негативними наслідками, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Отже, оскаржувана постанова у справі є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 позовом до Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича , міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова Андрія Леонідовича, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію по інвалідності в недостатній сумі для забезпечення виконання вимог статті 46 Конституції України, виправлення становища шляхом перерахунку пенсії і призначення додаткових соціальних виплат для виконання конституційних прав на достатній життєвий рівень не нижче за прожитковий та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик