Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2019 Справа №607/19452/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки в праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суду із вказаною позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 У ній просить визначити частку у майні, належну померлому на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її баба - ОСОБА_4. Бажаючи успадкувати належну їй частку земельної ділянки площею 0,2475 га, кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області, вона звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку із тим, що за життя спадкодавця між ним та іншими співвласниками даної нерухомості не були визначені у встановленому законодавством порядку належні їм частки. Окрім баби ОСОБА_1, власниками зазначеної земельної ділянки є вона сама та відповідач. Вважаючи, що кожен із вказаних осіб має рівну частку у праві спільної сумісної власності вказаної земельної ділянки позивач просить суд визначити, що частка померлої у її власності становила 1/3.

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 подала до ОСОБА_3 зустрічний позов у якому просить визначити, що її частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2475 га, кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області становить 1/3. Такі свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана земельна ділянка належить їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 померла. Водночас ОСОБА_2 має намір подарувати належну їй частку вказаної земельної ділянки ОСОБА_3, однак зроби цього вона не може у зв'язку з тим, що її частка у зазначеному майні не визначена. Це і змусило її звернутись до суду.

В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Зустрічний позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач також у судове засідання не з'явилась. ЇЇ представник - адвокат ОСОБА_5 подала заяви про розгляд справи за їх відсутності, у якій також зазначає, що позов ОСОБА_6 визнає, проти його задоволення не заперечує. Водночас свій зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити таке:

частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 19 грудня 2005 року, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 належить земельна ділянка 0,25 га (згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 0,2475 га), кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області . Розмір часток співвласників у даному майні не зазначено.

14 лютого 2011 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_8. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 28 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області; актовий запис № 02, здійснений у Чернелево-Руській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 померла, що стверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 20 лютого 2018 року, актовий запис № 07, здійснений у Виконавчому комітеті Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

За життя вона склала заповідальне розпорядження у згідно якого усе належне їй майно заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину зазначеної вище земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_4 Розглянувши подані документи державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв'язку з невизначеністю розміру часток кожного з співвласників у майні про що винесено відповідну постанову від 20 вересня 2018 року № 2604/02-14.

Згідно з частиною 1 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (частина 2 ст. 370 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, між співвласниками зазначеної земельної ділянки, як до часу смерті так і після неї, не укладалось угод щодо поділу майна, належного їм на праві спільної сумісної власності та не існує жодного рішення про такий поділ, а тому при визначенні часток слід виходити із засад рівності часток кожного із них.

Таку юридично процедуру у даному випадку застосувати неможливо з огляду на смерть одного із співвласників у зв'язку з чим втрачена його правосуб'єктність.

Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що частка померлої ОСОБА_4у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становила 1/3 частину.

У даному випадку судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити.

Щодо зустрічного позову то у його задоволенні слід відмовити з огляду на наступне:

як уже встановлено судом вище ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить частка земельної ділянка 0,25 га (згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 0,2475 га), кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області.

Іншими її співвласниками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Також суд прийшов до переконання, про необхідність встановлення частики ОСОБА_4 у власності на вказану земельну ділянку, оскільки вона померла і не може висловити совою волю на розподіл вказаного майна в порядку, визначеному законом, тобто шляхом укладення відповідного правочину.

ЇЇ спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1

Таким чином після прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом, власниками зазначеної ділянки стануть вона та ОСОБА_4

Також суд повторно звертає увагу на норми частини 4 ст. 206 ЦПК України, якою визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання ОСОБА_3 зустрічного позову суперечить вимогам закону, а тому воно залишено судом поза увагою.

Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Дефініція вказаної норми права дає чітке та очевидне усвідомлення того, що наявність порушеного права, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави є обов'язковою умовою для їх судового захисту.

Підміна судом інших інституцій та державних органів де суб'єкт може реалізувати свої права в поряду, визначеному законом, є неприпустимим, оскільки нівелює завдання цивільного судочинства.

Саме така ситуація має місце у даному випадку.

Заявляючи зустрічний позов ОСОБА_2 не довела, що має місце порушення відповідачем чи будь-ким іншим її права, свобод чи інтересів, їх невизнанання або оспорювання.

Нею залишено поза увагою, що законом визначено порядок виділу часток із майна, яке є у спільній сумісній власності, яким вона може безперешкодно скористатись після чого розпорядитись своєю власність на власний розсуд.

Зокрема, частиною 3 ст. 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до частин 1, 3 та 4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Обставин, котрі б не допускали виділ належної ОСОБА_2 частки у власності зазначеної земельної ділянки немає. Дане майно не є неподільним з точки зору частини 2 ст. 183 ЦК України, адже його можна поділити без втрати цільового призначення.

Таким чином позов ОСОБА_2 є безпідставним та передчасним, а тому до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 4, 13, 81, 82, 206, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власностізадовольнити.

Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2475 га (згідно державного акту серії НОМЕР_4 від 19 грудня 2005 року - 0,25 га), кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території села Чернилів-Руський, Тернопільського району Тернопільської області становила 1/3 (одну третю).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки в праві спільної сумісної власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 - місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка