Справа № 127/3418/19
Провадження № 22-ц/801/1361/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 рокуСправа № 127/3418/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Денишенко Т.О. ,Сала Т.Б.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду від 19.04.2019 року, ухваленого в приміщенні Вінницького міського суду під головуванням судді Борисюк І.Е., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в :

04.02.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вказав, що 26.01.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував , у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.01.2019 року складала 57 988, 50 грн., з яких: 32 406, 70 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 22 344,25 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 737,55 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені банком судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду від 19.04.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначив, що банк надав до суду вірний розрахунок заборгованості, заперечень проти позову відповідач не заявив, розмір заборгованості не оспорював. Вважає, що відсутність підпису Позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2015 року відповідач уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір б/н, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг і тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 26.01.2015 року, станом на 20.01.2019 року, становить 57 988, 50 гривень, з яких: 32 406, 70 гривень - нараховані відсотки за користування кредитом; 22 344, 25 гривень - пеня; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 2 737, 55 гривень - штраф (процентна складова). Встановлено, що зміст договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем зафіксований в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.01.2015, підписаній представником банку та відповідачем; Умовах та Правила надання банківських послуг, розміщених на сайті ПриватБанку: www.privatbank.ua; пам`ятці клієнта; тарифах.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 26.01.2015 заборгованості за кредитним договором в сумі 57988,50 грн., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними , допустимими і достатніми доказами. З наданої позивачем анкети-заяви від 26.01.2015 року не вбачається, що відповідач бажав отримати кредитну картку з будь-яким кредитним лімітом, а сама анкета-заява містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг та не свідчить про відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки. Інші докази на підтвердження вказаного в матеріалах справи теж відсутні. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок; якщо банківська картка видавалась, то яка саме картка була видана («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD»), який термін її дії. Згідно наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Судом зазначено, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.01.2015 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 26.01.2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій зазначив, що він, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився укласти договір про надання банківських послуг. Водночас, у вказаній анкеті- заяві відсутні : вид обраної відповідачем банківської послуги; картка від якої залежать умови обслуговування - процентна ставка, тощо ; умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Долучені позивачем до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг та анкета-заява від 26.01.2015 року, не містять інформації, що саме ці Тарифи та Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився ОСОБА_1 на день укладення договору підписуючи анкету-заяву. Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що вказані документи, які є частиною договору про надання банківських послуг та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору - 26.01.2015 року та їх тексти , долучені до позовної заяви, є однаковими. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).Дотримуючись принципу змагальності та обов`язку щодо надання доказів ,передбачених ст.12 ЦПК України та ст.81 ЦПК , позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності. Разом із тим, до позову позивач надав лише розрахунок заборгованості ,що містить дані не обґрунтовані жодними первинними документами (випискою з особового рахунку ), на що і звернув увагу суд першої інстанції.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.01.2015 року не є належним доказом видачі та отримання кредиту та наявності інших складових заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути підтверджений первинними документами. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про вид конкретної обраної відповідачем банківської послуги, про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та Тарифи , відсутність доказів погодження з відповідачем розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та не підтверджений первинними доказами розрахунок не можуть розцінюватися як достатні для задоволення позову докази, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи ,які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про не доведеність позовних вимог та про відмову з цієї підстави у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, погодження умов кредитування, часткового виконання відповідачем зобов`язань по сплаті заборгованості не заслуговують на увагу ,так як не доведені позивачем необхідними доказами, що відповідали б критеріям належності допустимості , достовірності та достатності ,передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, не спростовують висновків суду, оскільки дані обставини окремо не можуть бути підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги , на які посилається позивач, як на підставу стягнення заборгованості, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, оскільки із об`єму наданих позивачем доказів не можливо достовірно встановити та перевірити розмір заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 19.04.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді: /підпис/ Денишенко Т.О.

/підпис/ Сало Т.Б.

Згідно з оригіналом

Суддя: С.Г. Копаничук