Ухвала

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/35265/19

провадження № 61-21839 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Миронюк Дмитро Дмитрович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Кондратенко О. О. від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І. від 14 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» міста Києва Тарасенка Ігоря Миколайовича, акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» міста Києва Тарасенка І. М. (далі - КП «Реєстраційне бюро» міста Києва), акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), у якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати запис про право власності.

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вказаного вище позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які реєстраційні дії (в тому числі продажу, оренди, користування та інші) щодо квартири АДРЕСА_1 та заборони АТ «Укрсоцбанк» і будь-яким третім особам входження до квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які реєстраційні дії (в тому числі продажу, оренди, користування) щодо квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Миронюк Д. Д., посилаючись напорушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанціїв частині відмови заяви про забезпечення позову, в цій частині прийняти нове рішення, яким заборонити АТ «Укрсоцбанк» і будь-яким третім особам входження до квартири АДРЕСА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що визначений ним вид забезпечення позову щодо заборони відповідачу та будь-яким третім особам входження до спірної квартири не стосується заявлених ним позовних вимог. Тому вважає, що вид забезпечення позову, який він просить обрати, безпосередньо пов`язаний із реалізацією банком права власності, незаконна реєстрація якого є предметом спору у даній справі. Також вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки, що ним у дверях квартири виявлено повідомлення про намір банку 10 вересня 2019 року в примусовому порядку увійти до квартири та виселити позивача і членів його сім`ї з цієї квартири. Крім того, не надано належної оцінки тій обставині, що у вказаній квартирі зареєстровані малолітні діти, які в результаті неправомірних дій банку можуть залишитися без житла.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд дав роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним заявленим вимогам та ґрунтується на положенні статті 150 ЦПК України, за змістом якої позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Миронюк Дмитро Дмитрович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» міста Києва Тарасенка Ігоря Миколайовича, акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про право власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Кривцова

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник