ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 814/923/19 Номер провадження 22ск/814/2/19 Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

16 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді судової палати у цивільних справах Триголова В.М.,

секретар: Ачкасова О.Н.,

з участю адвокатів: Панченко О.О., Каспіра О.М..

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року

по справі № 2-47 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтор» до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Інтерресурс» про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2019 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року, ухваленого у справі № 2-47 за позовом ТОВ «Інтор» до ОСОБА_2 , ПП «Інтерресурс» про визнання права власності на нерухоме майно.

Як вбачається із копії даного рішення, за ТОВ «Інтор» визнано право власності на об`єкт нерухомого майна, нежитлового приміщення, а саме: приміщення А-9, площа забудови 306,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ТОВ «Інтор» в реєстрації права власності на вказане майно.

Свою заяву ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного з ПП «Полтава-Агроальянс», з червня 2007 року вона є власницею квартири АДРЕСА_2 . У липні 2018 року вона звернулася до правління ОСББ «Ляхова 12а», у якій повідомила, що для обслуговування квартири їй потрібні допоміжні підвальні приміщення будинку, проте заявниці було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що підвальні приміщення у володінні ОСББ «Полтава-Ляхова 12а» не знаходяться. У зв`язку з чим ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулася в Октябрський районний суд м.Полтави з позовом до ПП «Полтава-Агроальянс», ОСББ «Полтава-Ляхова 12а» про визначення частки у праві спільної сумісної власності та передання в безоплатне користування частини допоміжних нежитлових підвальних приміщень.

У своїй заяві про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року ОСОБА_1 зазначає, що в ході судового розгляду у липні 2019 року вона дізналася про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року, яким визнано право власності на спірні приміщення за ТОВ «Інтор». ОСОБА_1 вважає, що третейським судом було вирішено питання права власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Інтор», хоча дане майно, згідно ст. 382 ЦК України, Законів України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про приватизацію державного житлового фонду», перебуває у користуванні власників квартир у будинку по АДРЕСА_1 , які є також і співвласниками допоміжних приміщень будинку, в тому числі і підвальних, що віднесено до неподільного майна, яке не може бути відчужено.

За таких обставин, ОСОБА_1 , вважаючи, що рішення третейського суду стосується її прав, просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року по справі № 2-47 за позовом ТОВ «Інтор» до ОСОБА_2 , ПП «Інтерресурс» про визнання права власності на нерухоме майно.

ТОВ «Інтор» у письмових запереченнях на заяву ОСОБА_1 зазачало, що остання пропустила строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на те, що про своє порушене право заявниця дізналася ще у 2007 році, коли придбала квартиру у будинку по АДРЕСА_1 . Окрім того, представник товариства зазначав, що у 2008 році на розгляді у Октябрському районному суд м.Полтави перебувала справа за позовом голови правління ОСББ «Полтава-Ляхова, 12А» до ТОВ «Інтор», КП «Інвентаризатор» про визнання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю будинку. 27.06.2008 року судом затверджено мирову угоду у вказаній справі, в результаті якої укладено договори купівлі-продажу частини нежитлових приміщень за вказаною адресою. Оскільки примірники договорів направлені покупцю приміщень об`єднанню співвласників будинку ОСББ «Полтава-Ляхова, 12А», ОСОБА_1 мала можливість знати про відчуження спірних приміщень.

Відповідно до частин першої, п`ятої та сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті, повертається.

Згідно з частиною п`ятою статті 42 ЦПК України у справах про оскарження рішення третейського суду, оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу учасниками справи є учасники (сторони) третейського розгляду; особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки; а також сторони арбітражного розгляду.

За змістом статті 2 Закону України «Про третейські суди», в редакції чинній на час прийняття рішення третейським судом, сторони третейського розгляду - позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред`явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред`явлено позовні вимоги.

Статтею 34 Закону учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники. Питання щодо участі третіх осіб та їх процесуальні права у третейському розгляді вирішуються третейським судом відповідно до регламенту третейського суду або угоди сторін у третейському суді для вирішення конкретного спору. Третя особа бере участь у третейському розгляді добровільно. Треті особи не користуються правом оскарження рішення третейського суду.

Відповідно до положень статті 51 Закону в редакції, чинній на час постановлення рішення третейським судом, Рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону. Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом. Скасування компетентним судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених цією статтею. У разі, якщо рішення третейського суду скасовано повністю або частково внаслідок визнання компетентним судом недійсною третейської угоди або через те, що рішення прийнято у спорі, який не передбачений третейською угодою, чи цим рішенням вирішені питання, що виходять за межі третейської угоди, відповідний спір не підлягає подальшому розгляду в третейських судах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» від 05 березня 2009 року № 1076-VI, набрала чинності 31 березня 2009 року редакція статті 51 Закону, за змістом якої рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Відтак для заявника, як особи, яка не брала участі у справі, статтею 454 ЦПК України встановлено строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду протягом 90 днів з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 ще у 2007 році, тобто про існування у даному житловому будинку нежитлових (підвальних, цокольних) приміщень була обізнана з часу набуття права власності на помешкання, як співвласник багатоквартирного будинку, проте з того часу (протягом 11 років) будь-яких дій, які б свідчили про бажання користуватися спірними приміщеннями не вчиняла, питання (заперечення) щодо користування цими приміщеннями іншими особами не порушувала.

Також заслуговують на увагу доводи ТОВ «Інтор» про обізнанність заявниці щодо відчуження спірних нежитлових приміщень протягом 2007-2009 років, зокрема, із укладених між ТОВ «Інтор» та ОСББ «Полтава-Ляхова, 12А» договорів купівлі-продажу приміщень у 2008 році, примірники яких направлялися та повинні знаходитися у об`єднанні співвласників будинку, як у сторони договорів (покупця).

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про те, що про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року вона дізналася у липні 2019 року. Так, як слідує із матеріалів порвадження, в тому числі, наданих ТОВ «Інтор», в ході розгляду справи у Октябрському районному суді м.Полтави за позовом ОСОБА_1 до ПП «Полтава-Агроальянс», ОСББ «Полтава-Ляхова 12а» про визначення частки у праві спільної сумісної власності, ОСОБА_1 отримала 06.11.2018 року відзив на свій позов від ОСББ «Полтава-Ляхова 12а», у якому містилося посилання на рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року, також копія даного рішення була приєднана відповідачем до матеріалів цивільної справи.

Наведені обставини безумовно свідчать про пропуск ОСОБА_1 встановленого п. 2 ч. 5 ст. 454 ЦПК України строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Положеннями діючого ЦПК України не передбачено можливості вирішення судом питання про поновлення учаснику третейського розгляду строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься у статті 454 ЦПК України (як і аналогічні терміни статті 261 ЦК України), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх суб`єктивних прав, а тому доведення факту, через який заявник не знав про порушення свого цивільного права, про існування рішення третейського суду і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду з заявою про скасування рішення, є недостатньо.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому слід враховувати, що дізнатися про порушення своїх прав особи, які не брали участь у розгляді справи третейським судом можуть після виконання або на стадії виконання рішення третейського суду. Відповідно втрачається сенс поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, якщо воно вже виконане. Тому строк визначений частиною п`ятою статті 454 ЦПК України є преклюзивним.

Суд також зауважує, що ОСОБА_1 уже звернулася за захистом свого порушеного права до суду (позов про визначення частки у праві спільної сумісної власності). З урахуванням всіх обставин у цій справі, відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, також має право на звернення за захистом своїх прав та інтересів, зокрема, шляхом подання до суду окремого позову про визнання договору, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтор» (сторонами третейського розгляду) недійсним.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку на оскарження рішення третейського суду, заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.126, 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 30 липня 2007 року по справі № 2-47 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтор» до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Інтерресурс» про визнання права власності на нерухоме майно- залишити без розгляду.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення та підлягає оскарженню протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2019 року.

Суддя: В.М. Триголов