Справа № 202/4752/18
Провадження № 2/202/381/2019
05 грудня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Нечепуренко А.Ю.,
представника позивача - Турчанінова І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації, стягнення матеріальної і моральної шкоди, припинення зловживання правом та припинення дій, що порушують право, -
Позивач у серпні 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації, стягнення матеріальної і моральної шкоди, припинення зловживання правом та припинення дій, що порушують право, провадження у якій було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 22.08.2018 року.
26.09.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача.
Справа перебувала у провадженні судді Зосименко С.Г., яку було тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року.
Відповідно до протоколуповторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 грудня 2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
21 червня 2019 року позивачем подано змінену позовну заяву (уточнення та збільшення позовних вимог) та визначені сторони по справі.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі.
В позовній заяві, уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що 31 липня 2018 року приблизно о 12.00 годині біля будівлі Головного офісу позивача за адресою: площа Троїцька АДРЕСА_1 2 у м. Дніпрі відповідач, використовуючи мікрофон та гучномовець, робив заяви та публічні висловлювання, які містять недостовірну та негативну інформацію про позивача, носять обвинувальний характер, підривають довіру до його діяльності як суб`єкта господарювання, порочать ділову репутацію позивача, про те, що (мовою оригіналу): «Каждая гривна, выведенная в тень - это минус пенсия бабушки-пенсионерки, минус зарплата учителю, минус зарплата врачу. О чем дальше говорить? Конкорду ганьба! Конкорду ганьба!»
Такі дії відповідач вчинив з метою навмисного завдання шкоди діловій репутації позивача, негативного впливу на споживчий попит клієнтів позивача шляхом розповсюдження неправдивих відомостей про нібито незаконну діяльність позивача.
Поширення відповідачем негативної інформації про позивача шляхом публічного виступу (доведення такої інформації до відома невизначеного кола осіб) біля Головного офісу банку, а саме висловлювання про те, що: «Каждая гривна, выведенная в тень - это минус пенсия бабушки-пенсионерки, минус зарплата учителю, минус зарплата врачу. О чем далъше говорить? Конкорду ганьба! Конкорду ганьба!» - сприймається громадськістю як звинувачення банку у його причетності до фінансових злочинів. Терміни «тіньова економіка», «тіньовий сектор», «виведення грошей в тінь» розуміються в суспільстві як господарська діяльність, яка розвивається поза державним обліком та контролем, а тому не відображається в офіційній статистиці. «Тіньові» підприємства не перерозподіляють власних доходів до бюджетів та державних цільових фондів, вони не сплачують податків, збільшуючи власні прибутки.
Такі висловлювання на адресу банку є недостовірними, сприймаються громадськістю як інформація про участь банку та його клієнтів у незаконних фінансових операціях. Дії відповідача були направлені на відлякування клієнтів та позбавлення їх бажання у подальшому відвідувати банк, співпрацювати з позивачем, що завдало позивачу збитків, зашкодило його діловій репутації, порушило особисті немайнові права позивача.
З метою запобігання відтоку клієнтів та відновлення своєї ділової репутації, довіри клієнтів та партнерів позивач був змушений докласти значних зусиль, щоб спростувати поширену відповідачем недостовірну інформацію.
Позивач веде правомірну господарську діяльність та не має відношення до заявлених у виступі відповідача протиправних дій.
В обґрунтування позовної вимоги про припинення зловживанням правом та припинення дій, що порушують право позивачем зазначено, що починаючи з 03.07.2018 року по 05.10.2018 року включно відповідач разом з іншими особами, кількість та склад яких постійно змінювався, під виглядом проведення мирної акції з привертання уваги суспільства до начебто порушень закону з боку позивача вчинювались системні дії, направлені на дискредитацію позивача і неправомірне обмеження його конкуренції.
Протягом більш як трьох місяців щодня різні особи та в різній кількості, переважно до десяти осіб, фактично діючи під організаційним керівництвом відповідача та вживаючи правом громадян України на проведення мирних масових заходів, під виглядом мирного пікету увесь робочий день знаходились біля будинку головного офісу позивача, при цьому системно порушуючи санітарні норми та громадський порядок. Спільники відповідача постійно кричали у гучномовці різні гасла, наклепи та образи на банк та його засновників, звинувачували у фінансових правопорушеннях, щоб створити думку про начебто незаконну діяльність установи. Ці особи тримали у руках плакати з написами Переведи гроші в інший банк!, Забери свої гроші, поки не пізно!, Коли банк почне повертати вкладникам кошти?, Вимагаємо ліквідації конвертаційних центрів!, Ні конвертаційним центрам!, Ні фінансовим махінаціям?!, Банк - це не інструмент для фінансових махінацій?!, Конкорду ганьба, Обнальщикам ганьба і т.і.
Такі дії відповідача та його спільників здійснювались в центрі міста, де постійно знаходились люди, де розташовані бізнес-центри, державні та приватні установи, міське відділення поліції, кафе, ресторани, церква, навчальні заклади. Ці дії створювали напругу і постійно заважали нормальній роботі персоналу позивача та клієнтам банку.
06.08.2018 року працівником позивача ОСОБА_3 було подано заяву до Шевченківського ВП ДВП ГУНП про вчинення відносно працівників банку хуліганських дій. 26.09.2018 р. співучасниками відповідача було заблоковано будівельним сміттям всі входи до банку, унеможлививши доступ людей до банку, про що позивачем також була подана заява до поліції.
Відтак, з огляду на визначені законом особливості та спеціальний порядок державного регулювання банківської діяльності, відповідач та його спільники не мають компетенції, необхідних знань, досвіду для належного впливу на таку діяльність. Факт проведення пікету не звільняє відповідача від обов`язків дотримання вимог закону щодо неприпустимості завдання шкоди правам та інтересам інших осіб.
Фактично відповідач зі своїми спільниками самовільно, безкоштовно і безстроково зайняли територію земельної ділянки біля будинку позивача, що використовується позивачем у господарській діяльності, та без будь-яких погоджень використовували цю ділянку для проведення своєї агітації.
Такі дії грубо порушують права власності та використання позивача його майном та прилеглою територією. Постійний шум, порушення громадського порядку, створення напруги серед клієнтів, чисельні скарги від мешканців прилеглих будинків та підрив ділової репутації позивача стали результатом дій відповідача, і такі результати ніяк не стикуються з бажанням бути почутими із суспільно важливими проблемами.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи виконавчого комітету Дніпровської міської ради в підготовчому судовому засіданні просив суд задовольнити позов. В подальшому в судові засідання не з`явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань суду не надано.
Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , переглянувши відеозапис, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» «КОНКОРД» (Ідентифікаційний код юридичної особи 34514392), зареєстроване 03.08.2006 року, місцезнаходження м.Дніпро, Площа Троїцька, будинок №2. Керівником якого є ОСОБА_6 (т.1 а.с.23).
Згідно зі ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.
В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача зазначив, що 31 липня 2018 року приблизно о 12.00 годині біля будівлі Головного офісу позивача за адресою: площа Троїцька, АДРЕСА_4 . 2 у м. Дніпрі відповідач ОСОБА_1 , використовуючи мікрофон та гучномовець, робив заяви та публічні висловлювання, які містять недостовірну та негативну інформацію про позивача, носять обвинувальний характер, підривають довіру до його діяльності як суб`єкта господарювання, порочать ділову репутацію позивача, про те, що (мовою оригіналу): «Каждая гривна, выведенная в тень - это минус пенсия бабушки -пенсионерки, минус зарплата учителю, минус зарплата -врачу. О чем дальше говорить? Конкорду ганьба! ОСОБА_7 !».
Відповідно до листа Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради від 12.07.2018 року №2/1-917 до Дніпровської міської ради надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про проведення мирного пікету з 03.07.2018 року по 31.12.2018 року за адресою: пл АДРЕСА_3 , біля будівлі Публічного Акціонерного товариства « АКБ «КОНКОРД». Згідно з повідомленням під час мирного пікету будуть використані плакати та акустична апаратура. (т.1 а.с. 171-172).
З відеозапису, наданого представником позивача в додатках до позовної заяви в якості доказу, який оглянутий судом вбачається те, що ОСОБА_1 дійсно публічно виступив з промовою наступного змісту (мова оригіналу): Каждая гривна, выведенная в тень - это минус пенсия бабушки-пенсионерки, минус зарплата учителю, минус зарплата -врачу. О чем дальше говорить ОСОБА_4 ганьба ОСОБА_8 !» ( т.1 а.с. 9).
Позивач стверджує, що поширена інформація є неправдивою, має негативне забарвлення, заподіяла шкоду його честі, гідності та діловій репутації.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Як зазначено в абз. абз. 3 - 4 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2001 від 19 квітня 2001 року у справі № 1-30/2001 право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України. Це право є однією з конституційних гарантій права громадянина на свободу свого світогляду і віросповідання, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, на використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, права на вільний розвиток своєї особистості тощо. При здійсненні цих прав і свобод не повинно бути посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
У відповідності з частиною 1 статті 302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
За правилами, встановленими частиною першою статті 30 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 19 постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз`яснив судам, що, беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Частиною другою статті 47-1 Закону «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, за змістом статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.
Так, у розумінні приведених норм, процесуальним завданням позивача було доведення належними, допустимими й достовірними доказами, із дотриманням принципу їх достатності, наявності у діях відповідача сукупності таких обставин: поширення інформації стосовно позивача, негативний характер такої інформації, настання негативних наслідків особистим немайновим правам позивача.
Твердження позивача про негативний характер поширеної інформації побудовано ним винятково на висновку експерта від 11.02.2019 року №056/32 ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» НАН України, згідно з яким (т. 1 а.с.а.с. 128-159): оприлюднене Юровським О. ОСОБА_9 . висловлення «Каждая гривна, выведенная в тень - это минус пенсия бабушки-пенсионерки, минус зарплата учителю, минус зарплата - врачу. О чем дальше говорить ОСОБА_8 ! Конкорду ганьба!» має такий зміст: «Банк Конкорд причетний до виведення грошей у тіньову сферу». Висловлення, містять негативну інформацію про «АТ» КОНКОРД» виражену в формі твердження. Тестовий матеріал, наданий для експертизи, містить інформацію, яка може завдати шкоди діловій репутації Банку «КОНКОРД». Інформацію, яка може завдати шкоди діловій репутації БАНКУ «КОНКОРД», і яка підлягає верифікації, тобто виражена у формі фактологічних тверджень.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , співробітник банку, вказала, на те, що вона особисто спілкувалася з ОСОБА_1 та встановила його особу, та була свідком акцій під стінами банку.
Свідок ОСОБА_3 , охоронець банку, який розповів про те, що починаючи з 2014 року ОСОБА_10 і ОСОБА_1 з групою осіб перешкоджали роботі банку.
Між тим, суд критично ставиться до вказаного висновку з огляду на таке.
Так, судом взято до уваги Інформацію з сайту НБУ, щодо «СХЕМИ» формування статутного капіталу окремих клієнтів банку «КОНКОРД» (т.1 а.с.а.с.93-102), також було досліджено (відтворено у засіданні) електронний доказ (CDR диск із записом відео на якому особа висловлювала вищевказані твердження. Однак, позивачем не надано до суду повний запис пікету, а даний запис вирваний з контексту та суд позбавлений ідентифікувати місце та час його проведення. Крім того, як вбачається із висновку експерта на експертизу також надавалися текстові матеріали плакатів, та висновок експерта стосується текстових плакатів, які оприлюднені різними особами в різний час. Крім того, як вбачається з висновку експерта Українське слово ганьба, яке ОСОБА_11 використовує в російському тексті свого висловлення, скандуючи Конкорду ганьба!, Конкорду ганьба!, протягом останніх кількох останніх десятиліть є характерним компонентом протестних акцій в України. За змістовими, дискурсивними і лінгвостилічними ознаками аналізований текстовий матеріал належить до комунікативного фрейму «протест».
Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р. № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Пунктами 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували,але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
З огляду на конструкцію речень, використані у промові мовні засоби, суд прийшов до висновку, що інформація, питання про недостовірність якої порушено представником позивача, висловлена автором у протестній формі.
Таким чином, в судовому засіданні не встановлено сукупність всіх складових юридичного складу правопорушення - висвітлення недостовірної інформація, яка порочить ділову репутацію позивача Акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙ БАНК «КОНКОРД», та вимушений в позові відмовити в частині визнання недостовірною інформацію та зобов`язання здійснити спростування недостовірної інформації.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦІОНЕРНО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» матеріальної шкоди в розмірі 144360,00 грн., у зв`язку з відмовою ряду юридичних осіб внаслідок дій відповідача від послуг банку, а саме: ТОВ «АТЛАС СМД УКРАЇНА», ТОВ «ПОЛІСЬКА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», ПП « Елітбуд-1», суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на її відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі.
В судовому засіданні не встановлено, що відповідач був організатором заходу, а як вбачається із матеріалів справи в пікетуванні приймали участь невизначене коло осіб, які стояли з плакатами, та висновок експерта від 11 лютого 2019 року №056/32 було складено по всім матеріалам.
Тому виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Такі ж права має юридична особа відповідно до ст. 94 ЦК України.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру морального відшкодування, обставини справи, характер правовідносин, зміст поширюваної відповідачем інформації.
Згідно з нормами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу п. 3 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова пленуму ВСУ №4) під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
У п. 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 N 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами України законодавства про інформацію» зазначено, що приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб`єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України.
Пункт 6 Роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення суперечок, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди» № 02-5/95 від 29 лютого 1996 р. (згідно з роз`ясненнями Вищого арбітражного суду України № 02-5/445 від 18 листопада 1997 р., № 02-5/433 від 13 листопада 1998 р., № 02-5/618 від 6 листопада 2000 р., роз`ясненням ВГСУ № 04-5/609 від 31 травня 2002 р.) передбачає, що розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру дії особи, що її завдала, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.
Нормами п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 встановлено наступне: відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню під час вирішення суперечки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дії того, хто її завдав, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, а також провини того, хто завдав шкоди.
При цьому, факт зменшення нематеріальних благ як наслідок протиправної дії правопорушника не є необхідною умовою для права на компенсацію морального збитку. Достатньо, щоб дії правопорушника створювали реальну загрозу зменшення нематеріального блага. Про таке йдеться у ст. 23 ЦК, де підставою для виникнення права на компенсацію моральної шкоди вказані дії, що лише створюють загрозу порушення ділової репутації (поширення недостовірної інформації).
Оскільки судом не встановлено факт порушення відповідачем немайнового права позивача тому суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заявленого у справі позову в частині стягнення моральної шкоди.
Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині зобов`язати ОСОБА_1 припинити дії, що порушують право, а саме - зібрання громадян від виглядом мирного пікету, акцій та інших зібрань з використанням гучномовців, мікрофонів, барабанів, акустичної та звукопідсилювальної апаратури, супроводження цих дій шумом, викрикуванням та демонстрацією написів на плакатах з негативною інформацією про позивача АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВОАКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» як суб`єкта господарювання біля його будинку за адресою: АДРЕСА_3 , суд виходить з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що мирні пікети за адресою: АДРЕСА_3 , біля будівлі АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКБ КОНКОРД», згідно з повідомленням ОСОБА_2 відбувалися з 03.07.2018 по 31.12.2018 року, та в подальшому не проводились, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.
Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись: ст.10 Конвенції «Про захист прав і основних свобод людиною», ст.ст.32,68, 124 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, ст. ст. 23,200,201,275-277,297,299,1166,1167 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складено 23 грудня 2019 року.
Суддя Л.П. Слюсар