КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 367/1679/17 Головуючий у І-й інстанції - Оладько С.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарях - Камінській Є.М., Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2019 року, постановленого у складі судді Оладько С.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Монтана», ОСОБА_3 , 3-я особа: Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та вилучення запису про державну реєстрацію речових прав та по заяві про уточнення позовних вимог,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельна компанія Монтана», ОСОБА_3 , 3-я особа: КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та вилучення запису про державну реєстрацію речових прав.

В обґрунтування позову вказував, що 17 жовтня 2013 року між ним, ОСОБА_2 , та відповідачем ТОВ «БГМ ЛТД»,правонаступником якого є ТОВ «Будівельна компанія Монтана»,укладено договір суперфіцію №17/10/13-02, за умовами якого відповідач передав позивачу у строкове користування земельну ділянку площею 0,1000га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд .

В той же день між ТОВ «БГМ ЛТД» в особі директора ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2 було складено акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки.

Відповідно до п.1.2 Договору, метою надання в користування земельної ділянки є здійснення позивачем будівництва та подальшого обслуговування житлового будинку й господарських споруд згідно затвердженого проекту будівництва, з дотриманням цільового призначення наданої в користування земельної ділянки.

Площа наданої в користування земельної ділянки становить 0, 1000 га, кадастровий номер :01:177:0008, яка належить ТОВ БК «Монтана», відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.09.2012 року за реєстровим № 5961 та Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 583533, що виданий 29.09.2010 року відділом Держкомзему у м. Ірпінь, Київської області.

Відповідно до п.2.2 договору земельна ділянка передається в користування суперфіціарію (позивачу) для здійснення житлового будівництва, інших господарських споруд, будівництво, реконструкція, обслуговування та експлуатація об`єктів нерухомості, й відповідає цільовому призначенню земельної ділянки.

Земельна ділянка не вибуває з власності ТОВ «БГМ ЛТД», а суперфіціарій (позивач) отримує лише право на користування нею для реконструкції, будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомості, площа та межі земельної ділянки залишаються без змін (п.2.3 договору). Відповідно до п.3.1.дДоговір укладено до 17 жовтня 2018 року.

24.01.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінова В.І., який зареєстрував право забудови земельної ділянки (суперфіцій), що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права .

На даний час відповідач ТОВ «БГМ ЛТД» побудував на земельній ділянці площею 0,1000 га. кадастровий номер :01:177:0008, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, житловий будинку та інші господарські споруди, не маючи на це правових підстав, оскільки вищезазначена земельна ділянка належить на праві користування позивачу відповідно до договору суперфіцію № 17/10/13- 02 від 17 жовтня 2013 року.

Позивач вважає, що відповідач - ТОВ «БГМ ЛТД» незаконно, без будь-яких правових підстав, побудував АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки дана земельна ділянка була передана відповідачем ТОВ «БГМ ЛТД» позивачу відповідно до договору суперфіцію № 17/10/13-02 від 17 жовтня 2013 року.

Вищезазначений АДРЕСА_2 відноситься до будинку АДРЕСА_2, поштова адреса якого АДРЕСА_1 .

На неодноразові усні звернення позивача щодо припинення будівництва багатоквартирного будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008 площею 0,1000га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідач не відреагував.

На теперішній час відповідач 28.10.2013 року уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.06.2016 року.

07 лютого 2017 року позивач уклав договір №7-02/17 на виконання інженерно-геодезичних вишукувань, з Приватним підприємством «Компанія Геосфера».

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами за рахунок замовника виконати з дотриманням вимог законодавства, інженерно-геодезичні вишукування - виготовлення ситуаційного плану земельної ділянки, кадастровий номер :01:177:0008, в АДРЕСА_1.

Відповідно до ситуаційного плану земельної ділянки, АДРЕСА_2 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008, площею 0,1000га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить позивачу відповідно до договору суперфіцію № 17/10/13-02 від 17 жовтня 2013 року.

При цьому зазначав, що будинок АДРЕСА_2 , до якого належить АДРЕСА_2, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_2 , побудований на земельній ділянці, яка належить позивачу ОСОБА_2 на праві користування.

Відповідач при укладенні з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу майнових прав на вказану квартиру АДРЕСА_2 , свідомо порушили вимоги частини З ст. 13 ЦК України в якій зазначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати ТОВ «МОНТАНА» () усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 на праві користування майном, а саме - земельною ділянкою площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером :01:177:0008 шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан; а також визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: Б-2Є-10, виданий 28.10.2013 року на квартиру АДРЕСА_2 ; вилучити запис з державного реєстру речових прав та їх обтяжень реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09, номер запису про право власності 14826393 від 01.06.2016 року.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31.08.2018р відповідача ТОВ «БГМ ЛТД» замінено на відповідача ТОВ «МОНТАНА».

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2019 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідачки ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «БГМ ЛТД»,правонаступником якого є ТОВ «Будівельна компанія Монтана», укладено договір суперфіцію № 17/10/13-02, за умовами якого відповідач, передав позивачеві у строкове користування земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:177:0008, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд .

17.10.2013р між ТОВ «БГМ ЛТД» в особі директора ОСОБА_4 та позивачем було складено акт прийому-передачі земельної ділянки.

Відповідно до п.1.2 договору, метою надання в користування земельної ділянки є здійснення позивачем будівництва та подальше обслуговування житлового будинку та господарських споруд згідно затвердженого проекту будівництва, з дотриманням цільового призначення наданої в користування земельної ділянки.

Вказана земельна ділянка належить ТОВ «БГМ ЛТД» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.09.2012 року за реєстровим № 5961 та Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 583533, що виданий 29.09.2010 року відділом Держкомзему у м. Ірпінь, Київської області.

Згідно до п.2.2 договору земельна ділянка передається в користування суперфіціарію (позивачу) для здійснення житлового будівництва, інших господарських споруд. Будівництво, реконструкція, обслуговування та експлуатація об`єктів нерухомості відповідає цільовому призначенню земельної ділянки.

За умовами до п.2.3 Договору земельна ділянка не вибуває із власності ТОВ «БГМ ЛТД», а суперфіціарій (позивач) отримує лише право на користування нею для реконструкції, будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомості, площа та межі земельної ділянки залишаються без змін.

Відповідно до п.5.5. договору укладений між сторонами договір підлягає державній реєстрації.

Згідно з п.10.3 та 10.3.4 договору дія цього договору припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Крім того, відповідно до п 3.1 договору даний договір укладено на 5 років з терміном дії до 17.10.2018р. суперфіціарій продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору і договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, якщо суперфіціар за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору не повідомить письмово суперфіціарія про закінчення договірних відносин (п.3.3. договору).

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Шурпіновим В.І. 24.01.2017р.здійснено державну реєстрацію договору суперфіції № 17/10/13-02 від 17.10.2013р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-11).

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ст. 76 ЦПК України).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він виконав умови договору суперфіції № 17/10/13-02 від 17.10.2013р та використовував земельну ділянку площею 0,1000га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером :01:177:0008 за цільовим призначенням згідно умов зазначеного договору, розпочав будівництво та використовував спірну земельну ділянку для забудови протягом трьох років підряд.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказував на те, що відповідач - ТОВ «БГМ ЛТД» побудував АДРЕСА_2 на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, й продав відповідачці майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , що находиться в збудованому будинку. Дані обставини спростовують доводи позивача про те, що після закінчення терміну дії договору, встановленого сторонами - до 17.10.2018р., він продовжує користуватися земельною ділянкою й після закінчення терміну дії договору й договір є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Суд першої інстанцій обґрунтовано визнав безпідставними посилання позивача на ст. 396 та ст. 376 ЦК України, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач не є власником спірної земельної ділянки та не надав суду належних й переконливих доказів, що він є її користувачем.

Посилання представника позивача на утримання земельної ділянки відповідачем ТОВ «МОНТАНА» під своїм контролем, недопущення до неї позивача, є неспроможними, оскільки будь-яких доказів про вжиття заходів захисту своїх порушених прав позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНТАНА», яке є правонаступником ТОВ « БГМ ЛТД», усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою, відповідають обставинам справи та зібраним у справі доказам.

Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного між відповідачами на квартиру АДРЕСА_2 , та вилучення запису з державного реєстру речових прав та їх обтяжень - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0,9 номер запису про право власності 14826393 від 01.06.2016 року, то вони не грунтуються на вимогах закону.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 01.06.2016р звернулась до державного реєстратора Огребчук Р.В із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень, і рішенням державного реєстратора від 06.06.2016р. за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.202-206).

Як видно з доводів представника відповідачки ОСОБА_3 , відповідачка виконала свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, встановлену цим договором.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу майнових прав серія номер Б-2-Є-10 від 28.10.2013р.

Обгрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, ОСОБА_2 зазначає, що ТОВ «БГМ ЛТД» незаконно побудував АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки дана земельна ділянка була передана відповідачем ТОВ «БГМ ЛТД» позивачу відповідно до договору суперфіцію № 17/10/13-02 від 17 жовтня 2013 року.

Разом з тим, суду не доведено, що вказане будівництво було здійснено ТОВ «БГМ ЛТД» незаконно, й Товариством було порушено права позивача, передбачені договором суперфіцію № 17/10/13-02 від 17 жовтня 2013 року.

Як видно з матеріалів справи, передана у користування позивачу земельна ділянка має поштову адресу: АДРЕСА_1 , а АДРЕСА_2, побудований Товариством відноситься до будинку АДРЕСА_2, поштова адреса якого АДРЕСА_1 .

Позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про те, що вказаний АДРЕСА_2 було збудовано на земельній ділянці з кадастровим номером :01:177:0008, яка є предметом договору суперфіцію.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Разом з тим, при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем суду не приведено належних доказів, які б свідчили про недійсність правочину.

На момент укладення між відповідачами договору купівлі- продажу майнових прав на квартиру, за умовами якого до покупця переходять майнові права на квартиру, позивач не був стороною цього договору, не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій її збудовано, та не мав майнових прав на квартиру, тому права позивача укладенням між сторонами договору купівлі- продажу майнових прав на квартиру не порушені. З огляду на викладене, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на вказану квартиру та вилучення запису з державного реєстру речових прав та їх обтяжень - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0,9 номер запису про право власності 14826393 від 01.06.2016 року, не вбачається.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 , обґрунтовано відмовивши в позові.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Інші доводиапеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його постановлення..

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2019 року -залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 16 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: