КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 761/4504/2017
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1493/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: НемировськаО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року,

встановив:

у грудні 2016 року позивач, від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінський В.І., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 112 063 грн. 52 коп. за Договором про надання кредиту у формі овердрафту на картковий рахунок №362/13/OVERПК від 19.08.2013.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 69 368 грн., заборгованість по процентам - 20 114 грн. 18 коп., та відмовлено у стягненні пені, штрафу та 3 процентів річних.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині вимог до неї та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Церанюк І.С. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судові засідання, призначені на 13.12.2018 та 31.01.2019 не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, в зв'язку з чим суд вважає за можиове розглянути спарву у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що між ним та ОСОБА_3 19.08.2013 було укладено Договір про надання кредиту у формі овердрафту на картковий рахунок №362/13/OVERПК, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 69 368 грн. на строк до18.08.2014 зі сплатою 27 процентів річних за користування коштами. За Договором про внесення змін до вказаного договору від 14.11.2014 було внесено зміни та визначено новий строк повернення кредиту - 13.11.2015.

На забезпечення виконання договору того ж дня було укладено з ОСОБА_4 Договір поруки, за умовами якого вона взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань та несе солідарну відповідальність перед банком. При цьому ОСОБА_4, як дружина позичальника дала свою згоду на укладення Договору про надання кредиту у формі овердрафту на картковий рахунок №362/13/OVERПК, а ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 згоду на укладення нею Договору поруки.

Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, утворилась заборгованість в сумі 112 063 грн. 52 коп., яка складається з: тіла кредиту - 69 368 грн., заборгованості по процентам - 20 114 грн. 81 коп., пені - 16 415 грн. 86 коп., штрафу - 5 000 грн. та 3 процентів річних від простроченої суми заборгованості - 1 164 грн. 85 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Шевченківського районного м. Києва від 01 березня 2017 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 69 368 грн., заборгованість по процентам - 20 114 грн. 18 коп., та відмовлено у стягненні пені, штрафу та 3 процентів річних.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було відхилено, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано взяті на себе зобов'язання та надано кредит, однак позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафних санкцій та 3 процентів річних позивачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення стст. 525, 526, 530, 533, 549, 625, 1050, 1054 ЦК України та Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов'язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В ст. 543 ЦК України закріплено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У своїй апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_4 посилається на те, що вона не підписувала Договір поруки, він є недійсний, оскільки сфальсифікований та підписаний невідомою особою. При цьому позивач надала копії запитів, які вона направляла позивачу у квітні та травні 2016 року, з яких видно, що вона була обізнана про наявність позову ПАТ «Златобанк» про стягнення заборгованості в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року позовну заяву було повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Позивачем були надано ОСОБА_4 відповідь на її звернення у квітні 2016 року. Однак з позовом про визнання Договору поруки від 19.08.2013 недійсним вона до суду не зверталась.

В суді апеляційної інстанції при попередньому розгляді справи представником ОСОБА_4 було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для визначення належності підпису на Договорі поруки. В судовому засіданні 21 червня 2017 року в задоволенні цього клопотання судом було відмовлено, оскільки апелянтом не було надано зразків її підпису для проведення експертизи.

При новому розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, двічі в судове засідання не з'явилась, клопотання про призначення по справі експертизи не заявляла, даних про її звернення до суду з позовом про визнання Договору поруки недійсним не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крмі випадків встановлених цим Кодексом. Суд роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В статті 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04.02.2019 року.

Головуючий

Судді