Справа №489/1471/19
Провадження №2/489/1251/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 грудня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення місця відкриття спадщини
Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - Миколаївська область місто Миколаїв, як місце знаходження належного спадкодавцю нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що його батькові ОСОБА_2 належав на праві власності спірний будинок. Батько, маючи на меті подарувати йому будинок, знявся з реєстрації місця проживання та почав готувати документи та збирати кошти для оформлення договору дарування. На початку 1995 року, на прохання своєї матері, його батько поїхав до м. Куйбишев, Новосибірської області (Росія). Там батько захворів та помер. Він поїхав до батька та там його поховав. Після смерті його батька відкрилася спадщина на спірний житловий будинок. Спадкоємцем після його смерті був лише він, інших спадкоємців не було. Заповіт спадкодавець не складав. Фактичне проживання спадкодавця за адресою належного йому на праві власності житловому будинку, що складає спадкову масу, підтверджується актом про проживання. Оскільки, він також проживав та був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , то вважав, що після смерті його батька будинок автоматично переходить до нього, а він є таким, що фактично прийняв спадщину. З заявою про прийняття спадщини після смерті його батька він до нотаріуса не звертався.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м. Куйбишеве Новосибірська обл. Росія, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с 8). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз`яснення «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-138цс13 дійшов правового висновку, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що даний спір регулюється нормами Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі по тексту - ЦК УРСР) в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Заповіт за життя ОСОБА_2 не складав.
Статтею 526 ЦК УРСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Згідно зі ст.ст. 527, 529-530 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Згідно ст. 548 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Верховний Суд зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.
При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.
З виписки з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований та знятий з обліку 11 лютого 1995 року, ОСОБА_1 зареєстрований з 18 квітня 1984 року по теперішній час, ОСОБА_4 з 16 жовтня 1990 року по теперішній час, ОСОБА_5 з 02 листопада 2006 року по теперішній час та ОСОБА_6 з 16 серпня 2011 року по теперішній час (а.с. 12-16).
З копії паспорта позивача серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 06 січня 1988 року (а.с 7).
В 1997 році на замовлення ОСОБА_1 Мале науково-виробниче підприємство «Пікас» виготовлено робочий проект по газифікації житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 21-26).
Відповідно до Акту про проживання складеного сусідами позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 02.03.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_1 з моменту придбання будинку; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 та ОСОБА_2 проживав з моменту придбання будинку до травня 1995 року.
Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду просить встановити місце відкриття спадщини, яка відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто: АДРЕСА_1
Таким чином на момент смерті спадкодавця його місце проживання не було відоме, але згідно приписів ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини у цьому випадку є місцезнаходження майна або основної його частини, тобто АДРЕСА_4 .
13 лютого 2019 року ОСОБА_1 в усній формі звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. щодо подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. надано роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2019 року за вих. № 681/01-16, оскільки ОСОБА_1 не надано документів про останнє місце проживання спадкодавця, а тому немає можливості визначити місце відкриття спадщини та видати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) сформованої 23.04.2019 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , відсутня.
Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, фактично прийняв спадщину але позбавлений можливості її оформити у зв`язку з відсутністю відомостей щодо місця проживання спадкодавця.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення місця відкриття спадщини задовольнити.
Встановити місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцезнаходженням нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «17» грудня 2019 року.