Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 309/2373/15-ц

провадження № 61-27791св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Хустська міська рада, ОСОБА_2 , управління Держгеокадастру в Хустському районі Закарпатської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року у складі судді Савицького С. А. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 рокуу складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Готра Т. Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради, ОСОБА_2 , управління Держгеокадастру в Хустському районі Закарпатської області про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Хустської міської ради, ОСОБА_2 , управління Держгеокадастру в Хустському районі Закарпатської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 листопада 2009 року на підставі рішення виконкому Хустської міської ради від 03 листопада 2009 року, позивач є власником квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 , а співвласником іншої частини в будинку АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_2 Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 608 кв. м. Рішенням ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради № 1623 від 28 січня 2010 року ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0303 га та на підставі цього рішення видано державний акт на право приватної власності на землю, до якого включено землі загального користування, тобто двір, який є спільним. Територію двору, де позивач мала прохід та заїзд до своєї квартири, надано у власність без будь-якого реального розподілу, врахування часток у квартирах та погодження між співвласниками будинку. Позивач зазначає, що постановою Хустського районного суду від 27 березня 2012 року, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишена без змін, рішення ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради № 1623 від 28 січня 2010 року, на підставі якого було видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , скасовано.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 737928 від 16 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , посилаючись на те, що судом визнано незаконним та скасовано рішення, яке було підставою для надання земельної ділянки у власність.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хустського районного суду 15 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року, позов задоволено.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2010 року, реєстраційний номер 16, виданий на ім`я ОСОБА_2 , визнано недійсним та скасовано.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що рішення № 1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28 січня 2010 року, яке було підставою для видання державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 737928 від 16 лютого 2010 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , визнано незаконним і скасовано в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 309/2373/15-ц, витребувано її з Хустського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки рішенням Верховного Суду, на які посилався ОСОБА_2 як на предмет заперечень вимог позивача. Рішення у адміністративній справі, на які посилається позивач у даній справі, ухвалені з порушенням правил підсудності та юрисдикції.

У касаційній скарзі зазначається, що інших доводів в обґрунтування позову крім посилань на судові рішення у адміністративному провадженні позивач не наводила.

Доводи інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначається, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими і такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що будинок по АДРЕСА_1 складається з двох квартир, а саме: квартири НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_2 та квартири НОМЕР_3 , власником якої є ОСОБА_1 Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 608 кв. м.

Рішенням ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради № 1623 від 28 січня 2010 року ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0303 га по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 737928 від 16 лютого 2010 року.

Як слідує з постанови Хустського районного суду від 27 березня 2012 року рішення № 1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28 січня 2010 року в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 визнано незаконним та скасовано.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року постанову Хустського районного суду від 27 березня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 19 липня 2017 року відмовлено у допуску до провадження справи № 713/921/12 про скасування рішення за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 61 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської областівід 27 березня 2012 року рішення № 1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28 січня 2010 року в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 визнано незаконним та скасовано.

Посилання заявника на те, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно застосували положення статті 61 ЦПК України(в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) оскільки спір, який виник між сторонами щодо земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції адміністративних судів та не взяли до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria», не заслуговує уваги, так як такі твердження є предметом доказування у справі щодо визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та його скасування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених законодавством.

Згідно вимог статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Рішенням № 1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28 січня 2010 року, яке було підставою для видання на ім`я ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 737928 від 16 лютого 2010 року, визнано незаконним і скасовано в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вважали, що оскільки рішення № 1623 ХІV сесії 5 скликання Хустської міської ради від 28 січня 2010 року, на підставі якого було видано ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 737928 від 16 лютого 2010 року, визнано незаконним і скасовано в частині надання у приватну власність останньому земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а тому визнали недійсним та скасували вказаний державний акт.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська