ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/10483/19

Провадження № 22-ц/818/5666/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2019 року у складі судді Поліщук Т.В.

у цивільній справі № 643/10483/19 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

встановив:

03.07.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 127765 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору б/н від 02.10.2013 року отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою).п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

ОСОБА_1 умови договору своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 127765 грн. 21 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2598 грн. 84 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом з 02.10.2013 по 31.07.2018 у розмірі 125 166 грн. 37 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.10.2013, що утворилась станом на 31.05.2019, у розмірі 2598 грн. 84 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 39 грн.

В задоволенні інших позовних вимог суд вирішив відмовити.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Крім того, не маючи заперечень відповідача суд першої інстанції послався на висновок Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а тому на думку скаржника, посилання на вказаний висновок є бездоказовим та безпідставним.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору є необґрунтованими, однак вважав встановленим те, що між сторонами укладено кредитний договір.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі виходячи з наступного

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 02.10.2013 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с. 7)

Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З Анкети-заяви о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТАБАНК» вбачається, що в графі «Ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанка, виявляю бажання оформити на своє ім`я» немає жодних позначок на проти запропонованих банківських карток. Також не зазначено бажаний розмір кредитного ліміту по платіжній картці.

Крім того, в зазначеній Анкеті-заяві в графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» також нічого не зазначено. В графі «Пам`ятку клієнта, яка складається і з Тарифів та основні умови обслуговування та кредитування отримав та ознайомився з її складом під підпис» відсутні позначення про отримання відповідачем зазначених документів.

З матеріалів справи вбачається, що Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг. Дані умови відповідачем не підписані.

Колегія суддів виходить з того, що, оскільки в анкеті-заяві відсутні позначення, яку саме кредитну картку бажає отримати відповідач та який саме встановлено кредитний ліміт, а також відсутні позначення про отримання відповідачем пам`ятки клієнта, тарифів та умов обслуговування та кредитування, таким чином, анкету-заяву від 21.01.2014 року та Умови та Правила надання банківських послуг, які були надані позивачем, не можна вважати договором, оскільки на наданих суду Умовах та Правилах не міститься жодної інформації, що саме з ними погодився відповідач, вони не містять дату, коли вони були складені, а також в них відсутні підписи про те, що відповідач ознайомлений саме з цими умовами.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 2600 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що заборгованість відповідача підтверджується наданою випискою про рух коштів по картковому рахунку.

З наданої банком виписки розрахунку заборгованості також не вбачається встановленого кредитного ліміту.

Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору, однак він, усупереч вимог ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 43 та ст. 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів укладення кредитного договору з ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 2-4 ч. 1 ст.376, ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2019 року скасувати і ухвалити нове

Відмовити у задоволені позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина