Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 619/3790/15-ц

провадження № 61-17231св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Зазулинської Т. П., Міненкової Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі - ТОВ «Дата Майнінг Груп») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями.

02 грудня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №401334141.

Відповідно до умов вищевказаного договору кредитор надав відповідачеві кредит у сумі 13 935,45 грн. у строк з 02 грудня 2012 року до 03 грудня 2014 року.

Посилаючись на те, що станом на 03 серпня 2015 року відповідач має прострочену кредитну заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 362,77 грн, а саме: за кредитом - 13 354,86 грн, за відсотками - 2,56 грн, комісію - 4 255,35 грн, штраф - 1 750,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів про те, що 02 грудня 2012 року дійсно між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Дата Майнінг Груп» задоволено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року скасовано.

Позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» заборгованість за кредитом у розмірі 13354,86 грн., відсотків 2,56 грн., комісії 4255,35 грн., штраф 1750,00 грн., а всього 19362,77 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., разом 19 606, 37 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позов підлягає задоволенню в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду Харківської області скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Дата Майнінг Груп» не має законних підстав для участі в суді як позивач на підставі того, що кредитний договір між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 не укладався. Договір є нікчемним та недійсним з моменту його вчинення. ПАТ «Альфа-Банк» не мав права та законних підстав відступити грошову вимогу по нікчемному (недійсному) договору іншій особі, так як ніяких правовідносин не існує. Судом не застосовано преюдицію. Суд незаконно стягнув штраф та комісію. Вимогу про дострокове повернення кредиту відповідач не отримував. Від ТОВ «Дата Майнінг Груп» не надходило повідомлення про заміну кредитора. В наданих суду кредитному договорі, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, інформаційному листі підписи не належать відповідачу.

Позиція інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу до касаційного суду не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У жовтні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 619/3790/15-ц надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного суду від 29 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 грудня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №401334141.

Відповідно до умов вищевказаного договору, кредитор зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 13 935,45 грн., у строк з 02 грудня 2012 року до 03 грудня 2014 року.

Згідно пункту 2. 5. кредитного договору №401334141 від 02 грудня 2012 року кредит надається позичальнику для оплати /часткової оплати товарів згідно з переліком , що вказаний у специфікації № 401334141 від 02 грудня 2012 року або листі гарантії до цього договору від 02 грудня 2012 року у загальній сумі 13 517,39 грн шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 у ПАТ "ПриватБанк" МФО 351533, код ЄДРПОУ .

03 грудня 2012 року кредитні кошти були перераховані на рахунок відповідача, а потім на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "ПриватБанк" МФО 351533, код ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_2 , а також випискою по особовому рахунку з 02 грудня 2012 року по 08 грудня 2014 року.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, про те, що договір між ним та ПАТ «Альфа-Банк» не укладався, оскільки це твердження спростовується наявним у справі письмовим договором, який містить реквізити та підписи обох сторін.

Доводи касаційної скарги про незастосування преюдиції є безпідставними з огляду на наступне.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до ЄДРСР (частина третя статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень»).

Згідно з відомостями з ЄДРСР Дергачівським районним суду Харківської області у цивільній справі № 619/1537/13-ц 31 жовтня 2013 року було ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди, відмовлено.

У даній цивільній справі № 619/1537/13-ц спірний кредитний договір недійсним повністю або в окремій частині не визнавався.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року 08 грудня 2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Внаслідок укладення вказаних договорів 08 грудня 2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата Майнінг Груп» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №401334141 від 02 грудня 2012 року згідно якого позичальником є ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про стягнення на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 354,86 грн.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про стягнення відсотків, комісії та штрафу з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно пункту 2. 3 кредитного договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання (інформації) виписок за рахунком становить 03 грудня 2014 року.

Таким чином у справі, що переглядається, після спливу визначеного договором строку кредитування позивач мав право на стягнення лише сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 2.8 кредитного договору № 401334141 від 02 грудня 2012 року комісійна винагорода банку за надання кредиту становить 3,00 % комісійна винагорода сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту; за надання (інформації) виписок за рахунок становить за період з 1-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користуванням кредитом - 1,80 % від суми кредиту.

Згідно абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Отже, підстави для нарахування та стягнення комісії відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Аналіз кредитного договору №401334141 свідчить, що в договорі штраф не визначений.

Порядок та розмір нарахування штрафу передбачений пунктом 13 Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», який міститься у матеріалах справи (а. с. 6-10), та не містить підпису відповідача, а тому не може вважатися частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2012 року.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення штрафу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами 1, 3 статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але при ухваленні судового рішення апеляційним судом були неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків, комісії та штрафу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 рокувідкрито зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Оскільки оскаржене рішення підлягає частковому скасуванню, виконання рішення апеляційного підлягає поновленню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» відсотків, комісії та штрафу скасувати.

В задоволенні позовних вимогТовариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, комісії та штрафу відмовити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13354,86 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О.Антоненко І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук