Справа № 729/1183/19
2/729/475/19 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 вимоги обгрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності № 299 від 22.01.1997 року є співвласницею квартири АДРЕСА_2 . Дана квартира належить їй , донці ОСОБА_3 та онукам ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , які є третіми особами на стороні позивача, на праві спільної, часткової власності. Співвласник, ОСОБА_6 , частка якого зазначена у свідоцтві про право власності , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На даний час ОСОБА_2 залишається бути зареєстроваим у вказаній квартирі, хоча фактично в ній не проживає понад 6 років, що підтверджується відовідними актами депутатського обстеження помешкання, а також довідкою виданою Бобровицьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Відповідач не сплачує своєї частки комунальних платежів та не несе будь- яких інших витрат по утриманні квартири. Особистих речей відповідача у квартирі немає, сам ніяких дій що до виписки з квартири не проводить. Перешкод з її боку та членів сім`ї відповідачу для проживання у квартирі не чинилось.Понад 6 років тому відповідач виїхав проживати до Російської Федерації. В Україну він не приїздить, бо має там сім`ю та роботу. Проти зняття з реєстрації він не заперечує, але спеціально приїздити в Україну для цього не бажає .Факт реєстрації відповідача в будинку значно ускладнює процес оформлення субсидії на сплату житлово-комунальних послуг та створює їй інші перешкоди у праві вільного користування та розпорядження своїм майном.

Позивачка та треті особи на стороні позивача у судове засідання не з"явилися, у заявах до суду просили позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без їх участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у клопотанні направленому до суду через електронну пошту , позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності № 299 від 22.01.1997 року позивачка є співвласницею квартири АДРЕСА_2 . Дана квартира належить їй, донці ОСОБА_3 та онукам ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 на праві спільної, часткової власності. Співвласник, ОСОБА_6 частка якого зазначена у свідоцтві про право власності , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер , що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

Відповідно до рішення Бобровицької міської ради змінено адресу домоволодіння: АДРЕСА_3 ;

Актами обстеження умов проживання від 01.12.2018, 01.03.2019, 01.07.2019, підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований , але не проживає ОСОБА_2 (а.с. 16-18).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України позивачу , як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача та третіх осіб у справі , тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами.

Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

У судовому засіданні беззаперечними доказами встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі , що належить на праві приватної власності позивачу та третім особам понад рік без поважних причин. За таких обставин позовні вимоги позивача є законним, обгрунтованими і таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов`язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1992 року народження таким , що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , так як був відсутній в ньому без поважних причин понад рік.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Бойко