ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №483/675/17
Провадження №2/483/151/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Чаус Л.В.

при секретарі Шилінскас О.В.,

за участю представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 січня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого їй надано кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 погашення кредиту не здійснювала і станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 29555 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2076 грн. 93 коп., заборгованість за відсотками - 22294 грн. 30 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн. 65 коп., штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1383 грн. 59 коп. (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 2075 грн. 93 коп., що складає суму заборгованості по кредиту. Позовні вимоги в іншій частині не визнав, зазначивши, що строк дії платіжної картки за даним договором закінчився у грудні 2015 року та після закінчення строку дії договору банк не вправі нараховувати проценти, пеню та штрафні санкції. Після грудня 2015 року платіжні картки ОСОБА_1 не видавались. По нарахованим до грудня 2015 року платежам просив застосувати строк позовної давності. Крім того, розмір нарахованих відсотків вважає завищеним, оскільки процентна ставка була збільшена банком в односторонньому порядку.

Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви.

На виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Також відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нараховувати пеню.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов, за користування кредитом банк нараховує процент в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13.

Із заяви, підписаної ОСОБА_1 вбачається, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 28 лютого 2017 року заборгованість за даним кредитним договором визначена у розмірі 29555 грн. 47 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 2076 грн. 93 коп., заборгованість за відсотками 22294 грн. 30 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн. 65 коп., штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1383 грн. 59 коп. (процентна складова).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, між тим позичальник ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості.

За таких обставин, вимоги Банку про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту та процентів є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

Разом із тим, на думку суду, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, з огляду на викладене.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

З наданої суду представником позивача копії картки № 172268 вбачається, що вона видана на строк по грудень 2015 року. Представник відповідачки стверджує що строк дії картки не продовжувався та Банком не надано суду доказів продовження строку її дії.

Таким чином, за умовами укладеного сторонами кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто грудень 2015 року.

Отже, вимоги про стягнення нарахованих Банком процентів за користування кредитом після 31 грудня 2015 року задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Строк дії карти ОСОБА_1 закінчився 31 грудня 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом 10 травня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності щодо стягнення кредиту та відсотків за період з 10 травня 2014 року по 31 грудня 2015 року (закінчення строку кредитування).

Крім того, суд вважає, що банк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір ставки для нарахування процентів збільшено з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження з відповідачкою збільшення процентної ставки.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути проценти виходячи з 20,40% річних на суму заборгованості за кредитом 2076 грн. 93 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року, тобто за 486 днів, що складає 573 грн. 48 коп. (2076 грн. 93 коп. х 20.40% : 360 х 486). Крім того, підлягають стягненню проценти, нараховані згідно розрахунку позивача за період з 10 травня 2014 року по 31 серпня 2014 року 157 грн. 15 коп., а всього 732 грн. 63 коп.

Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені та комісії у розмірі 3300 грн. 65 коп., яка задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія -це грошова винагорода за надання банківських послуг, однак позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та не обґрунтована зазначена сума.

Також, як вбачається з копії розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 за порушення строків виконання грошових зобовязань нараховано пеню разом зі штрафами, що протирічить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення є неправомірним.

Крім того, оскільки з позовом до суду Банк звернувся 10 травня 2017 року, а строк кредитування закінчився 31 грудня 2015 року, то строк позовної давності щодо неустойки банком пропущено. А отже, підстав для її стягнення немає.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 2809 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2076 грн. 93 коп., заборгованість за відсотками - 732 грн. 63 коп.

Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1600 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 152 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263- 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2011 року станом на 28 лютого 2017 року в сумі 2809 (дві тисячі вісімсот девять) грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 93 коп., заборгованість за відсотками 732 (сімсот тридцять дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 152 (сто пятдесят дві) грн. 10 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий: