Справа № 390/1671/18
Провадження №2/390/99/19
УХВАЛА

"05" лютого 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Губанові М.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним. Позовну заяву в інтересах позивача подано до суду 29.10.2018 року його представником за довіреністю ОСОБА_6 Згідно наявної в матеріалах справи довіреності, ОСОБА_2 уповноважила, зокрема ОСОБА_6 представляти її інтереси, в тому числі і в судах усіх інстанцій, з правами та обовязками, з усіма процесуальними правами та обовязками, які надані законом відповідному учаснику судового провадження.

Ухвалою суду від 16.11.2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_6 подав письмову заяву, підписану ним та позивачем ОСОБА_2, в якій просять допустити ОСОБА_6 до участі у справі на підставі довіреності. Заяву обґрунтовано тим, що дана справа є малозначною, оскільки позов має немайновий характер, спір не стосується визнання права власності на земельну ділянку, вартість якої не перевищує граничного розміру, для визнання справи немалозначною. Крім того, зазначено, що представництво інтересів ОСОБА_2 здійснюється ОСОБА_6 безоплатно через відсутність у позивача грошових коштів на оплату адвоката.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 заперечував проти задоволення зазначеної заяви, оскільки з 01.01.2019 року представництво інтересів в суді повинно здійснюватись виключно адвокатом, тому відсутні правові підстави для залучення ОСОБА_6 до участі у даній справі.

Суд заслухавши думку представника відповідача, дослідивши обґрунтування заяви, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до вимог, встановлених ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Законом України № 1401-VIII від 02.06.2016 року «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя)», Конституцію України доповнено ст.131-2, згідно якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно підпункту 11 п.16-1 розділу XV Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Частиною 6 ст.19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час відкриття провадження судом, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, на вимогу ст.187 ЦПК України, встановлено предмет та підстави позову. В ухвалі суду від 16.11.2018 року дану справу малозначною не визначено.

Приписами ст.19 та ст.274 ЦПК України справи, предметом спору яких, зокрема є земельні ділянки та права на них, імперативно не віднесені до категорії малозначних.

Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Конституція України закріпила, що таке основне національне багатство, як земля, перебуває під особливою охороною держави, є свідченням того, що серед інших речей матеріального світу, серед інших обєктів правовідносин пріоритет належить саме землі, а правовий режим інших обєктів, безпосередньо залежить від землі, повязаний із правовим режимом останньої.

Виходячи із пріоритету захисту яким наділені землі і земельні ділянки, як окремі обєкти цивільних правовідносин, суд, дійшов до висновку, що даний спір не може бути віднесений до категорії малозначних та визначив, що розгляд даної справи слід здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів задеклароване статтею 22 Конституції.

Частиною 5 ст.4 ЦПК України встановлено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, обєктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обовязків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 ст.6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (рішення у справах: «Лобо Мачадо проти Португалії» (LoboMachado v. Portugal) «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) 20.02.1996 року, «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero-stHuberv. Switzerland) від 19.02.1997 року.

Процесуальна поведінка позивача свідчить, що вона має намір реалізувати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки, її поведінка не містить ознак зловживання своїми правами та спрямована на доведення суду обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 скористався професійною правничою допомогою і захист його прав, інтересів під час розгляду справи забезпечується адвокатом ОСОБА_4 обласної колегії адвокатів ОСОБА_1

В той же час, представництво інтересів позивача ОСОБА_2 до 01.01.2019 року здійснювалось його представником ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності.

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України відомості про наявність у ОСОБА_6 статусу адвоката відсутні. Даних, що свідчать про протилежне ні позивачем, ні самим ОСОБА_6 суду не надано.

За таких обставин, зважаючи на значимість даного спору для сторін, з урахуванням того, що дана справа не визнана судом малозначною і її розгляд здійснюється в порядку загального позовного провадження, тому представництво інтересів однієї сторони, а саме: відповідача - фахівцем в галузі права адвокатом, та представлення інтересів самого позивача у даній справі - особою, яка не є фахівцем у галузі права, перешкоджає здійсненню судового провадження з дотриманням принципів змагальності, пропорційності та диспозитивності, як основних засад цивільного судочинства.

В частині заяви позивача, де вона вказує, що ОСОБА_6 здійснює представництво на безоплатній основі, через відсутність у позивача грошових коштів на оплату фахівців права для представництва її інтересів, суд звертає увагу позивача на наступне.

Законом України «Про безоплатну правову допомогу» передбачено надання безоплатної правової допомоги, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Порядок та підстави надання безоплатної правової допомоги встановлено цим Законом.

Згідно ст.13 Закону безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя та включає такі види правових послуг , як захист, здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами та складення документів процесуального характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Суб'єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивача, в якій вона просить допустити до участі у справі представника за довіреністю, задоволенню не підлягає.

Згідно п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Частина 2 ст.197 ЦПК України містить перелік питань, вирішення яких необхідне для підготовки справи до розгляду по суті, до переліку яких включено питання щодо надання сторонами доказів та їх витребування та питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Згідно ч.3 ст.189 ЦПК України визначено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, а у виняткових випадках, для належної підготовки справи для розгляду по суті, цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Таким чином, суд вважає, що питання, визначені ч.2 ст.197 ЦПК України, не можуть бути вирішені в даному підготовчому судовому засіданні.

У звязку із відсутністю коштів у позивача на оплату послуг адвоката, суд вважає необхідним продовжити строк підготовчого провадження у даній справі та відкласти підготовче судове засідання для надання позивачу можливості скористатись правом отримання безоплатної правової допомоги.

Керуючись ст.ст.8, 14, 131-2, п.п.11 п.16-1 розділу ХV Конституції України, ст.ст.3, 4, 19, 58, 60, 189, 197, 198, 260, 274 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 відмовити.

Продовжити на тридцять днів строк проведення підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним.

Відкласти підготовче судове засідання у справі на 16.00 год. 14.02.2019 року, для надання позивачу можливості скористатись правом отримання безоплатної правової допомоги.

Повідомити учасників судового розгляду про місце, дату і час розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя