ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6011/19 Справа № 209/849/17 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків у зв`язку з невиконанням рішення суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків у зв`язку з невиконанням рішення суду (а.с. 2-4).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 вересня 2013 року, яке 27.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін, частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 иа користь ОСОБА_2 , 239790,00 (двісті тридцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень сплачених в рахунок оплати житлового будинку та 2512,60 грн. сплаченого судового збору у справі, а всього 242302,60 гривень (двісті сорок дві тисячі триста дві гривень 60 коп). У добровільному порядку рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року ОСОБА_1 не було виконано, тому 27.05.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист, який пред`явлено до державної виконавчої служби. Оскільки стягнуті грошові кошти в сумі 239790,00 грн. за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року, відповідач ОСОБА_1 повернув у повному обсязі лише 06.12.2016 року, позивач вважає, що відповідач користувався чужими коштами в період з 27.03.2014 року по 06.12.2016 року, у зв`язку з чим він вимушений просити суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні збитки за період з 27.03.2014 року по 06.12.2016 року. Розмір трьох відсотків річних позивачем обраховано в сумі 19413,00 грн. та інфляційні збитки в розмірі 234 270,44 грн. Вважає, що вказані суми підлягають стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_1 .

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 19 413,00 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості та 234270,44 грн. інфляційних збитків від простроченої суми заборгованості, які виникли за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 вересня 2013 року, а також стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року: 19 413,00 грн. - трьох відсотків річних від простроченої суми; 224059,78 грн. - інфляційних збитків від простроченої суми та 2754,73 грн сплаченого судового збору, а всього 246227,51 грн. (двісті сорок шість тисяч двісті двадцять сім гривень 51 копійка).

В іншій частині позову відмовлено /а.с. 195-198/.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, а також ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим винесено необґрунтоване рішення (а.с. 204-207).

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що погоджується з періодом за який мають стягуватися інфляційні збитки та три проценти річних - з 27.03.2014 року по 06.12.2016 року. Але при розрахунку інфляційних збитків від суми, що підлягала стягненню з відповідача, не повинен братися до уваги індекс інфляції за березень 2014 року та зробив свій розрахунок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська у цивільній справі № 409/5898/12, яке набрало законної сили 27.03.2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди. Вирішено стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 239790,00 (двісті тридцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень сплачених в рахунок оплати житлового будинку та 2512,60 грн. сплаченого судового збору у справі, а всього 242302,60 гривень (двісті сорок дві тисячі триста дві гривень 60 коп). В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. Частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору задатку дійсним і про виселення з домоволодіння. Вирішено виселено ОСОБА_2 з належного ОСОБА_1 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. (а.с. 11-17).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2014 року було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а вказане вище рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська залишене без змін (а.с. 16).

Про вказані вище рішення та ухвалу місцевого і апеляційного суду було відомо відповідачу ОСОБА_1 , бо в судових засіданнях приймав участь його представник ОСОБА_4 , який потім звертався до Апеляційного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу копії ухвали від 27.03.2014 року (а.с. 177). В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не заперечував щодо обізнаності з вказаними вище рішенням та ухвалою місцевого та апеляційного судів.

На підставі рішення суду 27.05.2014 року було видано виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с.17). За цим виконавчим листом було відкрите виконавче провадження 48970090, яке спочатку перебувало на виконанні у Дніпровському відділі ДВС м. Дніпродзержинська, а 22.04.2016 року було прийнято до виконання відділом примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується відповідною копією постанови головного державного виконавця Данилевської Т.М. (а.с. 61).

Вказане вище підтверджується також листом начальника Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське на ухвалу суду про витребування доказів у цивільній справі (а.с. 120).

Відповідач ОСОБА_1 тривалий час не виконував рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 242302,60 гривень.

В зв`язку з наявністю виконавчого провадження щодо примусового стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_5 звернувся з заявою від 02.12.2016 року до начальника Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинська про надання реквізитів банківського рахунку ОСОБА_2 для перерахування ОСОБА_1 вказаних коштів (а.с.63).

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_2 243302,60 грн., що підтверджується чеком АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.60).

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 27 березня 2014 року до 06 грудня 2016 року за невиконання відповідачем грошового зобов`язання щодо стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача в сумі 239790,00 грн. за рішенням суду Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

В статті 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. В частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбаченедоговором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначене вище узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Як встановлено судом, відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що виникло з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року, яке набрало законної сили 27 березня 2014 року щодо стягнення з відповідача на користь позивача 239790,00 гривень сплачених в рахунок оплати житлового будинку та 2512,60 грн. сплаченого судового збору у справі, а всього на загальну суму 242302,60 гривень (а.с. 11-17).

При перевірці вказаної у позові суми стягнення, суд першої інстанції погодився з періодом за який мають стягуватися інфляційні збитки та три проценти річних - з 27.03.2014 року по 06.12.2016 року. Але при розрахунку інфляційних збитків від суми, що підлягала стягненню з відповідача, не повинен братися до уваги індекс інфляції за березень 2014 року та навів у рішенні суду свій розрахунок.

Колегія суддів погоджується з наведеним в рішенні суду розрахунком 3% річних та індексом інфляції, оскільки вважає його правильним та обгрунтованим.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що відповідач, який був обізнаним з рішенням суду від 18.09.2013 року, що набрало законної сили 27.03.2014 року, порушував виконання вказаного грошового зобов`язання до 06.12.2016 року без поважних причин і у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та судом надано їм оцінку, тому вказані доводи фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Крім того, заявником до апеляційної скарги не надано будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції наведених в своєму рішенні.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров