Провадження № 2/643/1953/19
11.06.2019 року Московський районний суд м. Харкова, в складі:
головуючого судді Довготько Т.М.
за участю секретаря судового засідання -Полковник Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом до відповідача в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою спільного заселення та належить у 38/100 часток йому, інші 62/100 часток не приватизовані, належать на праві власності територіальній громаді м.Харкова та перебувають у користуванні сім`ї ОСОБА_3 . На дані 38/100 часток квартири АДРЕСА_1 йому було видано свідоцтво про право на спадщину Державним нотаріусом Одинадцятої Харківської нотаріальної контори Зімніцькою В.П. від 27.11.2018року, на підставі якого зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 Колишній власник ОСОБА_7 був одружений з ОСОБА_2 , а тому вона отримала право користування житлом як член сім`ї власника. Відповідно до рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.02.2016року було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 Вказаним рішенням було встановлено, що сторони від шлюбу сімейних дітей не мають, сімейних відносин з ОСОБА_2 не підтримують близько чотирьох років. Тобто з 2011 року ОСОБА_2 фактично вже не проживала однією сум`єю із його батьком ОСОБА_7 у належній йому комунальній квартирі. До моменту смерті батька він сплачував усі комунальні платежі за користування квартирою. Після його смерті у зв`язку із тим, що в даній частині квартири ніхто не проживав, а він тривалий час перебував за кордоном утворилась заборгованість за комунальні платежі, що підтверджує те, що в квартирі ніхто не проживав. Відповідно до відповіді Московського ВП ГУНП в Харківській області було здійснено перевірку, в ході якої було встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 в двох кімнатах мешкає ОСОБА_6 разом зі своєю сім`єю. Також повідомили, що ОСОБА_2 не мешкає за вищевказаною адресою протягом багатьох років. Реєстрація відповідача у квартирі порушує його права як власника.
Ухвалою суду від 17.12.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою від 27.02.2019року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача ОСОБА_8 через канцелярію суду, подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.
Зі згоди представника позивача, суд розглянув справу в порядку заочного провадження, на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.
Суд, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в порядку ч.4 ст.240 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 38/100 часток квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , інші 62/100 часток не приватизовані та належать на праві власності територіальній громаді м.Харкова та перебувають у комунальній власності /а.с. 12-15/.
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_9 /а.с.42/.
На дані 38/100 часток квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 . було Державним нотаріусом Одинадцятої Харківської нотаріальної контори Зімніцькою В.П. 27.11.2018року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с.11/.
Відповідно до довідок про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 27.11.2018року та від 13.12.2018року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.16, 25/.
Як вбачається з заочного рішення від 19.02.2016року, відповідач ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_7 , батька позивача. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було розірвано заочним рішенням. Рішення набрало законної сили 30.03.2016року /а.с.11-12/.
Згідно повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 07.12.2018року з приводу встановлення факту мешкання або не мешкання за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , 1957 р.н.. В ході перевірки встановлено, що за вищевказаною адресою в двох кімнатах мешкає ОСОБА_6 разом зі своєю сім`єю. Також останні повідомили, що ОСОБА_2 не мешкає за вищевказаною адресою на протязі тривалого часу, а саме з 2009 року /а.с.20/.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, зазначили, що вони мешкають у квартирі АДРЕСА_1 яка є квартирою спільного заселення та належить у 38/100 часток ОСОБА_1 , інші 62/100 часток не приватизовані та належать на праві власності територіальній громаді м.Харкова. Крім того зазначили, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною батька позивача ОСОБА_7 , якому належало 38/100 часток квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не проживає у вказаній квартирі з 2009 року.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.11.2014 року (справа №6-158цс14), право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки не є членом сім`ї власника, не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, що дає суду підстави усунути позивачу перешкоди у користуванні власністю та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 200, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 / АДРЕСА_3 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 / про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Т.М.Довготько