ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/863/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/3285/19 Категорія: на ухвалу Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Добросвіт», державного реєстратора Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Каленчука Микити Андрійовича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КС «Добросвіт», державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука М. А. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.11.2019 р. провадження за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 с.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала мотивована тим, що предметом спору в даній справі є оскарження позивачем правомірності реєстратора щодо наявності достатніх підстав, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для прийняття оскаржуваного рішення. Тобто, на думку суду, у цих вимогах спір про право відсутній, а предметом спору є владні, управлінські рішення та дії, вчинені відповідачем державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті спору.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що між ним та КС «Добросвіт» було укладено іпотечний договір, за яким об`єктом стала належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

29.07.2018 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 31.10.2018 р. державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком М.А. було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за КП «Добросвіт» на підставі іпотечного застереження, що містилось в договорі іпотеки.

При цьому апелянт зазначив, що 04.09.2018 р. Велика Палата Верховного Суду у справі №823/2042/16 прийшла до висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктивного складу сторін. Також, на обґрунтування апеляційних вимог послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі №755/10947/17 (провадження №14-435цс18).

Відзив на апеляційну скаргу, сторони до апеляційного суду не подавали.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки такий не відповідає нормам цивільного процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , 24.07.2006 р. між ним та КС «Добросвіт» було укладено кредитний договір №00326 сума кредиту за яким становила 105000,00 грн. 23.04.2008 р. вони уклали додатковий договір, яким погодили, що сума кредиту складає 145000,00 грн., розмір відсотків за користування кредитом склала 34% річних. На забезпечення зобов?язання між ним та КС «Добросвіт» було укладено договір іпотеки №00326/1 від 24.07.2006 р., предметом якого є належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що у відповідача виникла заборгованість, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.05.2011 р. з нього на користь відповідача було стягнуто 375780,31 грн. заборгованості, з яких 133031,20 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 242759,11 грн. заборгованість за відсотками по користуванню кредитом.

Разом з тим, КС «Добросвіт» зверталась до позивача з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки, 21.08.2018 р. касаційною інстанцію рішення як суду першої інстанції, так і апеляційної прийнятих за вказаним позовм були скасовані, а в задоволенні позову КС «Добросвіт» про визнання права власності на предмет іпотеки відмовлено.

Однак, ОСОБА_1 випадково стало відомо, що 29.10.2018 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 31.10.2018 р. державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком М.А. було здійснено реєстрацію права власності на об`єкт іпотеки за КС «Добросвіт», про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Позивач вважає, що дії державного реєстратора були неправомірними, так як у КС «Добросвіт» на час державної реєстрації не було права на набуття права власності на предмет іпотеки, наданий державному реєстру пакет документів не надавав підстав про прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за КС «Добросвіт». А звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання кредитного договору шляхом реєстрації права власності на об`єкт іпотеки, на його думку є протизаконними, а тому підлягають скасуванню.

З огляду на підстави та предмет позову ОСОБА_1 , судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що спір про право у цій справі відсутній, тобто не має ознак приватно - правового характеру і, оскільки у спірних відносинах відповідачі діяли як суб`єкти владних повноважень, тому цей спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, не відповідають нормам матеріального права.

Так, статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ч. 1 ст. 5 цього Кодексу зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 2 цієї статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду від 22.08.2018 р. у постановах (провадження №14-275цс18), 07.11.2018 р. (провадження №11-961апп18), 12.12.2018 р. (провадження №14-486цс18 та №14-511цс18), 23.10.2019 р. (провадження №14-501цс18), 13.03.2019 р. (провадження №14-56цс19), 03.07.2019 р. (провадження №14-149цс19) про застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах дійшла висновку про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Аналогічна позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. (провадження №14-435цс18) на яку посилається позивач в апеляційній скарзі.

Як вбачається із матеріалів справи спір, що виник між сторонами, пов`язаний із захистом права власності позивача ОСОБА_1 на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 внаслідок дій КС «Добросвіт», як іпотекодержателя по іпотечному договору від 24.07.2006 р., що укладений між позивачем та КС «Добросвіт».

З огляду на вищевикладене, з урахуванням наведених норм матеріального та процесуального права судова колегія вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, не є публічно-правовими і справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а належить до юрисдикції загальних судів.

Тому доводи та аргументи апелянта про невідповідність судового рішення нормам процесуального права є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням справи до Придніпровського районного суду м.Черкаси для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 листопада 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Судді: