Номер провадження: 22-ц/813/2207/19
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 225 444,41 грн., обґрунтовуючи це тим, що 23.06.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 2005/08/381, відповідно до якого позивач надав відповідачеві у тимчасове користування грошові кошти в сумі 12 000 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1. Договору кредиту, зі сплатою 12,0% річних та з наступним порядком погашення суми заборгованості: з липня 2005 року по травень 2012 року щомісячно рівними частками по 143 доларів США, в червні 2012 року 131 доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 червня 2012 року. 23.06.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 03-24/046. Свої зобов`язання ОСОБА_1 не виконала і станом на 13.01.2015 року загальна сума заборгованості її перед банком становить 225 444,41 грн., що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року заяву представника акціонерного товариства «Альфа Банк» адвоката Байрамова О.В. про залучення акціонерного товариства «Альфа Банк, як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено та залучено акціонерне товариство «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у справі № 523/13720/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Представник акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокат Байрамов О.В. до суду апеляційної інстанції в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Алфєєв Д.М. та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Святішенко О.В. заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на розгляд судом справи з перевищенням розумного строку, а також на те, що заява представника акціонерного товариства «Альфа Банк» має ознаки зловживання своїми процесуальними правами і нехтування процесуальними обов`язками.

Відповідно до доданих до заяви рішення єдиного засновника АТ «Укрсоцбанк» за № 5/2019 від 15.10.2019 року, протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерного товариства «Альфа Банк» від 15.10.2019 року, передавального акту від 15.10.2019 року, за яким кредитна справа за договором кредиту № 2005/08/381 була отримана АТ «Альфа Банк» від АТ «Укрсоцбанк», який 27.05.2019 року отримав судову повістку у справі за поданою ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційною скаргою на рішення суду, про виклик у судове засідання до Одеського апеляційного суду на 03.12.2019 року на 14-00 г.

При таких обставинах заява представника АТ «Альфа Банк» про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами апеляційного провадження є неспроможною, оскільки представник АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 року мав достатньо часу і для подання заяви про заміну позивача і про ознайомлення з матеріалами апеляційного провадження.

Тому в даному випадку намагання представника АТ «Альфа Банк» відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами апеляційного провадження має формальні ознаки безпідставного затягування розгляду справи, що неприпустимо.

Враховуючи, що справа розглядається в судах з червня 2015 року, а в апеляційному суді з жовтня 2018 року та приймаючи до уваги наведене вище, судова колегія не знаходить підстав для задоволення заяви представника АТ «Альфа Банк» про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є обґрунтованими, але позивачем пропущений строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції судова колегія

не може.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- № 2005/08/381, відповідно до якого позивач надав відповідачці у тимчасове користування грошові кошти в сумі 12000 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1. Договору кредиту, зі сплатою 12,0% річних та з наступним порядком погашення суми заборгованості: з липня 2005 року по травень 2012 року щомісячно рівними частками по 143 доларів США, в червні 2012 року 131 доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 червня 2012 року;

-23.06.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 03-24/046, відповідно до якого поручитель поручився солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 2005/08/381 від 23.06.2005 року та повернення кредиту з липня 2005 року по травень 2012 року щомісячно рівними частками по 143 доларів США, в червні 2012 року 131 доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 червня 2012 року;

-заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у повному обсязі та вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а. с. 42-43);

-ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 , заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2015 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Скасовуючи заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2015 року, суд першої інстанції погодився з доводами заяви ОСОБА_2 про відсутність його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи і про наявність обставин, які мають суттєве значення для правильного розгляду справи, які не були досліджені судом. При цьому серед доводів заяви про скасування заочного рішення ОСОБА_2 послався на пропуск позивачем строку позовної давності і що відсутність належного повідомлення відповідача та його необізнаність з розглядом справи в суді позбавила його можливості заявити про застосування позовної давності до ухвалення судового рішення (т.1 а. с. 49- 52; 80-81);

-остання виплата була здійснена згідно з наданим розрахунком у 2008 році;

-позов вперше був наданий до суду 05 червня 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як вже зазначалося, умовами кредитного договору № 2005/08/381 від 23.06.2005 року передбачено повернення кредиту щомісячними платежами з липня 2005 року по травень 2012 року рівними частками по 143 доларів США, а в червні 2012 року 131 доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 червня 2012 року.

Крім того, умовами кредитного договору передбачено щомісячну сплату процентів за користування кредитом.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що заборгованість за тілом кредиту позивачем розрахована щомісячно до 23.06.2012 року дати спливу строку, на який укладено кредитний договір.

До суду з позовом до позичальника і поручителя Банк звернувся 05.06.2015 року.

До ухвалення судом рішення стороною - ОСОБА_1 подано письмову заяву, заявлено про застосування позовної давності (а. с. 110).

Оскільки кредит позичальником був отриманий і певний період повертався, а проценти сплачувалися і востаннє така сплата була здійснена у 2008 році, за кредитним договором № 2005/08/381 від 23.06.2005 року дійсно виникла заборгованість у вигляді тіла кредиту та процентів за користування кредитом, а також прострочення виконання зобов`язань за даними платежами.

Відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не спростовані доводи позовної заяви та не доведено належне і своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Оскільки заявлені до позичальника вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором - тіла кредиту та процентів за час користування кредитними коштами на строк, на який був укладений кредитний договір є обґрунтованими, а стороною заявлено про застосування позовної давності, висновок районного суду про відмову у вимогах про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом до щомісячних платежів до червня 2012 року заснований на законі.

Разом з тим, у суду не було підстав для відмови у вимогах до позичальника про стягнення тіла кредиту за останнім платежем передбаченим договором - за червень 2012 року у розмірі 131 доларів США та процентів 64,04 доларів США.

Крім того, в розумінні ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і спливу строку, на який укладено кредитний договір, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки до суду з вимогами до поручителя банк звернувся майже через три роки після спливу строку, на який укладений кредитний договір, порука у відношенні поручителя припинилася, у зв`язку з чим вимоги до поручителя є безпідставні.

Також судова колегія звертає увагу на безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, розрахованою за договірною ставкою після спливу строку, на який був укладений кредитний договір, а також щодо розрахунку пені за прострочення зобов`язань за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, яка також розрахована за період після спливу строку, на який був укладений кредитний договір.

При цьому заявляючи вимоги про стягнення процентів після спливу строку на який був укладений кредитний договір, позивач не обґрунтовував заявлені вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст. 367 ЦК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог до відповідачів у зв`язку зі спливом позовної давності не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», заборгованість за договором кредиту № 2005/08/381 від 23.06.2005 року у розмірі 131 доларів США за тілом кредиту та 64,04 доларів США за процентами за користування кредитом. В решті заявлених вимог - слід відмовити.

При цьому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами до червня 2012 року (під час строку дії кредитного договору) до позичальника підлягають залишенню без задоволення у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а після спливу строку, на який укладався кредитний договір щодо процентів та пені за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - за безпідставністю.

Крім того, оскільки порука ОСОБА_2 , встановлена договором поруки від 23.06.2005 року припинилася, вимоги кредитора не підлягають задоволенню за безпідставністю.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги АТ «Альфа Банк» рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 78, 90 грн., що складає 1,4% від заявлених банком вимог (2 254,45 + 3 381,68 = 5 636,13 х 1,4% = 78,90).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2005/08/381 від 23.06.2005 року у розмірі 195,04 доларів США.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа Банк», як правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги в загальній сумі 78 грн. 90 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17.12.2019 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова