Справа № 275/836/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

за участю секретаря судового засідання Довгаленко О.І,

представника позивача адвоката Тимофеєва А.В., представника відповідача адвоката Києнка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на дитину,в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, з 16.08.2003р. по 07.07.2009р. вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого згідно судового рішення про розірвання шлюбу було залишено проживати з позивачкою. Таким чином, дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 . Зазначила, що вона постійного місця роботи не має, також не має фінансового доходу, який би надавав їй можливість повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток його творчих та пізнавальних здібностей. При цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює та систематично отримує заробітну плату в розмірі 10 000 грн. Вказала, що в позасудовому порядку намагалась вирішити з відповідачем питання щодо сплати аліментів (в тому числі за минулий час), а також додаткових витрат, але позитивної відповіді від нього не отримала. Тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, а також про стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на дитину. Зазначила, що вважає правильним стягувати з відповідача аліменти на утримання їх сина в розмірі ј частини його заробітку (доходу), оскільки відповідач систематично отримує дохід у вигляді заробітної плати, який мінливого характеру не має. Також вказала, що неодноразово з моменту народження їх сина зверталась до відповідача з проханням змінити ставлення до дитини та надавати на її утримання матеріальну допомогу, однак її звернення залишились поза увагою. Тому вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити аліменти на користь їх сина за минулий час, а саме за останні 10 років, у розмірі ј частини його заробітку (доходу). Крім того вказала, що їх з відповідачем син ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні з 05.08.2010 року по 14.08.2010 року з діагнозом: легка розумова відсталість (виражена дебільність), що свідчить про те, що дитина потребує систематичного догляду, придбання ліків, що в свою чергу потребує значних коштів, в тому числі й на оплату послуг особи, що здійснюватиме за їх сином догляд. З огляду на таке вважає, що відповідач має постійно щомісячно оплачувати додаткові витрати на дитину в розмірі 2500 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , 2004 р.н., аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , 2004 р.н., аліменти за минулий час, а саме за останні 10 років, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , 2004 р.н., додаткові витрати на дитину в розмірі 2500 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому позовні вимоги ОСОБА_1 він визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання їх з позивачкою сина ОСОБА_5 до досягнення дитиною повноліття, інші позовні вимоги не визнав, зазначивши наступне. Так, зазначив, що дійсно 16.08.2003 року між ним та позивачем ОСОБА_6 ( на даний час ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, після укладення якого вони родиною разом з ОСОБА_7 проживали в АДРЕСА_1 . Дійсно, від шлюбу з позивачкою в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після народження якого вони деякий час проживали в смт. Брусилів, а потім переїхали проживати в м. Житомир та винаймали там квартиру. Вказав, що до 2009 року стосунки в їх родині були нормальні. Однак через їх погіршення 07.07.2009 року шлюб між ним та ОСОБА_8 на даний час ОСОБА_1 було розірвано. Зазначив, що після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_9 фактично залишився проживати з ним в АДРЕСА_1 , в будинку його батьків. При цьому їх син ОСОБА_9 з 2007 року по 2009 рік відвідував дошкільний навчальний заклад в смт. Брусилів, а з 1 вересня 2010 року по 01 жовтня 2015 року навчався у Брусилівській гімназії. Стверджував, що весь цей час син ОСОБА_9 перебував саме на його утриманні, не проживав з ОСОБА_1 та не знаходився на її утриманні. Тому вважає твердження позивача ОСОБА_10 про те, що після народження сина вона зверталась до нього з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, надуманими та безпідставними; до того ж ніяких доказів цього позивач суду не надала. Крім того вказав, що 16 березня 2015 року він надав дозвіл ОСОБА_1 на виїзд на постійне місце проживання їх сина ОСОБА_3 до Німеччини. Втім, в лютому 2016 року він відвідував сина за місцем проживання останнього в м. Житомирі та вітав його з днем народження. Також зазначив, що жодних доказів несення або необхідності несення додаткових витрат на дитину позивачка до суду не надала. Наполягав, що ніяких претензій щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина позивачка йому до 10 вересня 2018 року взагалі не пред`являла.Також вказав, що 04 вересня 2012 року ним було зареєстровано шлюб з ОСОБА_11 Від цього шлюбу він має ще одну дитину - сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відомо позивачці. Також зазначив, що працює офіційно в ТОВ «Вогні Гестії» в відділі копчення на посаді бригадира дільниці та отримує заробітну плату близько 8 000 гривень на місяць. Тому не заперечує сплачувати аліменти на утримання їх з позивачкою сина до досягнення ним повноліття, однак з урахуванням того, що в нього на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, згоден сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у сумі до 2 000 тисяч гривень . В решті позовних вимог просив суд відмовити .

В свою чергу позивачкою ОСОБА_1 було надіслано до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якому вона зазначила наступне. Так, позивачка не погоджується з твердженнями відповідача, що їх спільний син ОСОБА_9 з 2010 по 2015 роки навчався у Брусиловській гімназії та перебував весь цей час на утримані відповідача, оскільки має докази, що дитина протягом 2010-2015 років систематично перебувала на території Республіки Німеччина. Це, на її думку, спростовує той факт, що їх син навчався в Брусилівській гімназії. Зазначила, що можливо він дійсно перебував на той час на обліку в даній гімназії, але відвідувати гімназію не міг. Вважає, що перебувати на обліку та відвідувати навчальний заклад - це різні речі. А тому вважає довідку про навчання їх сина у Брусилівській гімназії такою, що не має жодної доказової бази, що має значення для даної справи. Крім того, вважає, що твердження відповідача щодо того, що з 2010 по 2015 рік їх дитина проживала з ним в смт. Брусилів та перебувала на його утриманні, не відповідають дійсності, оскільки з 07 лютого 2011 року по вересень 2012 року дитина перебувала разом з нею на території Республіки Німеччина, у вересні 2012 року вона разом з сином приїхала в Україну та син залишився тут разом з бабусею - матір`ю відповідача. З 01 травня 2015 року їх син постійно проживав разом з нею та нянею в Україні, а з 2016 році вони постійно проживають на території Республіки Німеччина, що підтверджується відмітками в копії паспорта про виїзд дитини за кордон. Стверджувала, що весь цей час з 2010 року відповідач проживав в м. Житомирі та жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, що можуть підтвердити свідки, про виклик яких вона заявляє клопотання. Щодо стягнення аліментів за минулий час вказала, що не проживає з відповідачем з 2009 року. Весь цей час він жодного разу не поцікавився станом здоров`я їх сина, чи вистачає їй коштів на його утримання, чи потрібна будь - яка допомога. Мати відповідача, яка дійсно допомагала їй утримувати дитину, неодноразово просила його допомогти або хоча б провідати сина, проте все марно. Наполягала, що відповідач ніколи не цікавився своїм сином та навість не знає, коли вона з сином виїхала за кордон. Зазначила, що жодним чином не могла надіслати відповідачеві вимогу про сплату аліментів, оскільки він вже багато років не проживає за місцем реєстрації, а його фактичне місце проживання їй невідоме. До того ж відповідачеві було відомо, що їх спільний син деякий час проживав разом з бабусею (матір`ю відповідача), але він жодного разу не навідав його і не привіз будь - якої матеріальної допомоги, хоча його ж мати просила його приїхати до дитини. Вважає це підтвердженням факту свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів та надання допомоги дитині. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину зазначила, що свідки, якими є няні дитини, можуть підтвердити той факт, що дитина дійсно має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного догляду. Вказала, що няні працюють з їх сином майже з самого його народження, оскільки за дитиною потрібен постійний догляд. Окрім того, що додаткові витрати пов`язані з роботою нянь, вона постійно купує сину дороговартісні медикаменти, систематично здійснює медичний огляд дитини (в томучислі МРТ, КТ, тощо), що коштує чималих коштів. Щодо згоди відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 2 000 гривень на місяць зазначила, що нею заявлено вимогу про стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача. При цьому, на її думку, наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу жодним чином не стосується способу стягнення аліментів, а враховується лише під час визначення розміру аліментів. При цьому наполягала, що саме їй, як особі, з якою проживає дитина, у відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України надано право обирати спосіб стягнення аліментів. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.10.2018 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та справу було призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Тимофеєв А.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що на даний час на виклику свідків з боку позивача він не наполягає, просив винести рішення на підставі раніше поданих позивачкою доказів.

Представник відповідача адвокат Києнко Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання спільної дитини сторін до досягнення нею повноліття, втім, просив визначити їх розмір у твердій грошовій сумі з врахуванням наявності у відповідача ще однієї дитини. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, а саме за останні 10 років, а також додаткових витрат на дитину просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовні заяву ОСОБА_13 .У

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є рідним братом відповідача у справі, зазначив, що його малолітній племінник ОСОБА_4 , син його брата та позивачки, постійно з народження мешкав у смт. Брусилів спочатку зі своїми батьками, а після їх розлучення в будинку його з відповідачем батьків до смерті їх з відповідачем матері у 2015 році. Дійсно, дитина декілька разів виїжджала за кордон разом з позивачкою, втім, постійно Артур мешкав саме в Брусилові. Вказав, що дитину виховували та утримували його батьки, його брат ОСОБА_5 мешкав в Житомирі та відвідував дитину, позивачка мешкала у Німеччині та у Житомирі та також іноді відвідувала дитину. Зазначив, що коли ОСОБА_4 мешкав в ОСОБА_15 надавав матеріальну допомогу на його утримання. Також вказав, що племінник, коли мешкав в Брусилові, був фізично здоровий, лише мав затримку в розвитку.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_16 , який є батьком відповідача у справі, пояснив, що його онук ОСОБА_9 з п`яти років постійно мешкав разом з ним та його дружиною до самої смерті останньої у 2015 році. Протягом цього часу він відвідував садочок, потім пішов до школи. Фізично дитина була здорова, втім, мала незначні вади розвитку, пов`язані з труднощами у спілкуванні, однак вміла читати та писати. Його невістка, позивачка у справі, після того, як ОСОБА_17 до школи, забирала його до Німеччини, втім, через декілька місяців привезла назад до них з дружиною до ОСОБА_18 . Вказав, що протягом того часу, коли дитина мешкали разом з ним та його дружиною, вони самі онука утримували. Їх син навідувався до дитини, привозив подарунки, щось купував. Також до дитини навідувалась і його невістка. Чи надавала вона кошти на утримання дитини, йому невідомо.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони у справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Сторонами не заперечувалось, що наданий час дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює в ТОВ «Вогні Гестії» у відділі копчення на посаді бригадира дільниці з 2010 року по теперішній час (а.с. 40) та щомісячно отримує заробітну плату (а.с. 130).

Крім того, ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2012 року (а.с. 41), в якому має сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 42).

Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням наведених норм закону та всіх обставин справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги позивачки в цій частині.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо визначення аліментів на утримання його з позивачкою сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. з врахуванням перебування на його утримання ще однієї неповнолітньої дитини, оскільки відповідач має стабільний щомісячний дохід, що дозволяє визначити розмір стягуваних аліментів саме у частці від такого доходу. До того ж вибір способу стягнення аліментів за вимогами ст. 181 СК України покладений на того з батьків, з ким мешкає дитини, в даному випадку на позивачку, яка чітко визначилась, що бажає отримувати аліменти саме у частці від доходу відповідача. Наявність іншої дитини на утриманні відповідача за спосіб стягнення аліментів не впливає.

Позовні ж вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина ОСОБА_4 за минулий час, а саме за 10 років, а також додатковий витрат на дитину задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

При цьому судом встановлено, що на протязі 2007-2015 років ОСОБА_9 , 2004 р.н., постійно проживав в АДРЕСА_2 , разом з дідусем ОСОБА_16 та бабусею ОСОБА_19 .

Це підтверджується довідкою № 2457 від 29.11.2018 року, виданою Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області (а.с. 39), довідкою Брусилівського дошкільного навчального закладу «Віночок» № 28 від 23.11.2018 року, згідно якої ОСОБА_9 , 2004 р.н.., відвідував вказаний дошкільний заклад з 2007 по 2009 рік (а.с. 45), довідкою Комунального опорного загальноосвітнього навчального закладу «Брусилівська гімназія імені Г.О. Готовчиця Брусилівської селищної ради» № 442 від 03.12.2018р., згідно якої ОСОБА_9 , 2004 р.н., дійсно навчався у гімназії з 01.09.2010 року по 01.10.2015 року та проживав з ОСОБА_19 та ОСОБА_16 (а.с. 46), показами допитаних судом свідків.

Наведені обставини спростовують доводи позивачки ОСОБА_1 щодо проживання їх спільної з відповідачем дитини ОСОБА_3 разом з нею протягом останніх 10 років та знаходження у весь цей період дитини на її утриманні, що дає право заявляти вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час. Доказів зворотнього позивачка суду не надала, як і не надана доказів її звернення до відповідача з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини до пред`явлення вказаного позову до суду.

При цьому ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, підстави для стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дитини за минулий час в суду відсутні. Періодичні поїздки позивачки разом із дитиною до Німеччини таких висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В судовому засіданні встановлено, що з 05.08.2010 року по 14.08.2010 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні в Житомирській обласній психіатричній лікарні з діагнозом: легка розумова відсталість (виражена дебільність) (а.с. 15).

Разом з тим, заявляючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно, позивачка жодних доказів існування таких витрат та обґрунтування їх розміру суду не надала. Судом викликались за клопотанням позивачки свідки, які в судове засідання не з`явились та в подальшому на їх виклику та допиті представник позивачки не наполягав.

За таких обставин в суду відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, через що в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 в цій частині також необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 180 183, 185, 191 СК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на дитину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) щомісячно на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянки Німеччини НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2019 року.

СУДДЯ О.С. Данилюк