Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 692/969/16-ц

провадження № 61-23593св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року у складі судді Овсюка Є. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5

Внаслідок смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з трьох земельних ділянок. Незважаючи на усну домовленість братів (сторін у справі) про спільне звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, ОСОБА_2 самостійно оформив спадщину на своє ім`я.

16 вересня 2016 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовленов одержанні свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку. Серед причин пропуску строку позивач зазначив похилий вік, хвороби протягом останніх трьох років та брак коштів. З 12грудня 2014 року до 06 січня 2015 року він перебував на амбулаторному лікуванні у КНП «Перша Черкаська міська поліклініка».

Просив суд визначити для нього додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька, строком один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проходив періодичне лікування, звертався за допомогою до лікарів, під час перебування на амбулаторному лікуванні був присутній на похоронах батька, а відтак, на думку суду, останній мав можливість у визначений законом строк звернутися до нотаріуса та подати відповідну заяву про прийняття спадщини. Факти наведені позивачем про домовленість між ним та братом про спільне звернення до нотаріуса не підтверджені доказами і юридичного значення не мають, оскільки закон передбачає особисте звернення до нотаріуса для реалізації суб`єктивного права. Доказів тяжкого матеріального стану, який перешкоджав позивачу звернутися до нотаріуса, суду не надано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті свого батька є неповажними. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року.

У касаційній скарзі просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

06 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження від 03 червня 2019 року № 460/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді - доповідачеві Олійник А. С .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про задовольнення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що позивачем подано недостатньо доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини, але згідно з довідками з медичних закладів позивач у період з 12 грудня 2014 року по 06 січня 2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, що унеможливлювало його самостійне пересування.

Крім того, суди не врахували, що підготовка до похованння, відбування поминальних днів, пригнічений психологічний стан перешкоджали позивачу думати про оформлення спадщини.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що надані позивачем докази, зокрема, медичні довідки щодо перебування на лікуванні не охоплюють граничного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини правильно визнано судами неповажними.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з копіями свідоцтв про народження сторін у справі їх батьком є ОСОБА_5 .

Згідно з копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину, подавши до приватного нотаріуса Бірюка О. В. відповідну заяву 06 квітня 2015 року, що підтверджується її копією зі спадкової справи.

Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса 13 вересня 2016 року та отримав лист від 15 версня 2016 року № 687/01-16, в якому приватний нотаріус Бірюк О.В. надав роз`яснення, що заява подана з пропуском строку, а тому останній вважається таким, що не прийняв спадщину.

Згідно з довідками з медичних закладів позивач перебував в період з 12 грудня 2014 року до 06 січня 2015 року на амбулаторному лікуванні, що унеможливлювало його самостійне пересування.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Досліджуючи питання про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином дослідили поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Апеляційний суд обгрунтовано зазначив, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався своєчасно правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, погодився із висновками суду першої інстанції, встановив, що причини, на які позивач посилався як на підставу для визначення йому додаткового строку, а саме: перебування його з 12 грудня 2014 року до 06 січня 2015 року на амбулаторному лікуванні у КНП «Перша Черкаська міська поліклініка» не можуть бути визнані поважними, оскільки таке лікування потребує періодичного відвідування медичного закладу. ОСОБА_1 мав можливість у визначений законом строк звернутись до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини.

Усну домовленість сторін у справі про спільне звернення до нотаріуса про прийняття спадщини, як одну із поважних причин пропуску строку, суди першої та апеляційної інстанції обгрунтовано не взяли до уваги, оскільки така обставина не є підставою для юридичних наслідків, визначених законом.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями у справі, Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій належно встановили обставини справи, надали належну оцінку доводам позивача та наданим доказам у справі, правильно здійснили тлумачення норм матеріального права та застосували їх до спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги про усну домовленість між сторонами про спільне звернення до нотаріуса, яку відповідач порушив, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що така домовленість не передбачена законом та юридичних наслідків не породжує, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказів, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необгрунтованими.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко