Справа № 1309/9120/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря Рущак Т.О.

заявника (боржника) - ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

стягувача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1309/9120/12 таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати виконавчий лист (дублікат) №1309/9120/12, виданий 06.04.2016 року Залізничним районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви покликається на те, що 20.02.2013 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 р. Вказане рішення суду вона систематично виконувала і дитина бачилась з батьком, згідно з визначеним графіком побачень. Вперше виконавче провадження щодо виконання рішення суду було відкрито в 2013 році головним державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ Сидій О.В., який з часом закрив виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішенням суду. Вона не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, але дитина після одного з побачень категорично відмовилася відвідувати та гуляти з батьком. 29.10.2014 року ОСОБА_3 будучи у кабінеті начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції наніс йому удар кулаком в обличчя і за такі дії був засуджений вироком суду від 20.01.2015 р. (справа № 461/14252/14-К). Після цього, ОСОБА_3 на деякий час забув про дитину та не відвідував її. Однак, в 2017 році подав заяву про відкриття виконавчого провадження, хоча сам не виконував рішення суду та не сплачував аліментів у розмірі 450 грн. в місяць. 17.02.2017 року під час виконавчих дій, в присутності начальника відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Лотоцької О.П., зам. начальника Личаківського відділу ДВС Бурко А.М. і начальника сектору ювенальної превенцїї, а також інших представників ВДВС ОСОБА_3 вчинив психологічний тиск на дочку ОСОБА_4 , від чого вона заплакала та отримала психологічну травму. Також, ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження державному виконавцю ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відносно нього відкрито кримінальне провадження 1-кп/463/97/19 за ч. 2 ст. 350 КК України. В подальшому виконавче провадження було закрито через неможливість виконання рішення, у зв`язку з можливістю травмування психіки дитини, що зафіксовано у відповідному акті виконавчого провадження. 21.06.2019 року заступником начальника ГТУЮ з питань ДВС начальника УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про передачу виконавчого провадження №52991158 до Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Львівській області для подальшого виконання. Після цього, виконавче провадження було відкрито державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Рослюком Т.С., який їй про це повідомив і попросив з`явитися за адресою АДРЕСА_1 . Так як після попереднього провадження по вказаній адресі, 17.02.2017 р., у дитини залишилися явища післяшокового стану, вона категорично відмовилася навіть розмовляти про батька, не те щоб їхати знову в те місце, де перенесла серйозну психологічну травму і проходила курс лікування у дитячого психолога. Виходячи з цього, вона усно подала клопотання виконавцю ОСОБА_6 про перенесення побачення за своєю домашньою адресою з метою уникнення повторної психологічної травми дитини і щоб не викликати повторно жахливі спогади в дитини про це місце. Наступна зустріч відбулася 12.07.2019 року, тоді дитина ОСОБА_4 зі сльозами на очах, отримуючи знову стрес, категорично відмовилася йти з батьком на прогулянку, дитина багато разів повторювала, що вона відмовляється йти з батьком. Виконавець запропонував дитині записати всі свої претензії до батька, відтак в спокійній домашній атмосфері було записано відеозвернення дитини до батька. Після цього дитина просила більше не бачитись з батьком. Наступне побачення виконавець визначив самостійно за адресою: пл АДРЕСА_2 , проте 17.07.2019 р. виявилися обставини, які унеможливили доставку дитини на вказану адресу, про що було усно попереджено державного виконавця. Водночас, державним виконавцем було винесено ряд постанов про накладення штрафу від 22.07.2019 у розмірі 1700 грн., постанову про арешт майна боржника від 22.07.2019р., постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.07.2019 р., постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2019 р., які вона оскаржила до суду. Крім того, зазначила, що під час виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 р. дитина ОСОБА_4 категорично відмовлялася йти до батька, це було зафіксовано на відео виконавчих дій 2017 року та 2019 року, які долучено до матеріалів заяви. Вважає, що систематичне порушення прав дитини виконанням рішення суду наносить дитині моральну шкоду, дитина має власну думку і для боржника ОСОБА_1 дійсно унеможливлюється виконання рішення суду. Враховуючи наведене, зобов`язання слід припинити, оскільки існує обставина, за яку вона не відповідає, це небажання дитини йти до батька.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали,посилаючись на мотиви такої, просили заяву задовольнити.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені письмово у відзиві. Так, у відзиві зазначив, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Заява боржника про визнання виконавчого документа (дубліката) від 06.04.2016 року, виданого на виконання рішення №1309/9120/12 Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року таким, що не підлягає виконанню є безпідставна, так як рішення суду набрало законної сили та на даний час знаходиться на примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області. Покликається на п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вважає, що саме для визначення найкращих інтересів дитини 20 лютого 2013 року було ухвалено судове рішення №1309/9120/12 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення його участі у вихованні дитини. Зазначає, що найкраще задоволення інтересів дитини - це насамперед забезпечення зв`язків дитини з сім`єю. І ці орієнтири повинні бути пріоритетом за винятком випадків, коли це може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Вказує на те, що стосунки між ним та його донькою охоплюються поняттям «сімейне життя» у контексті ст. 8 Конвенції з прав людини, що розуміється, як зв`язок між близькими родичами. У коментарях до Конвенції відзначається, що охорона цілісності сім`ї є найважливішим елементом права на повагу до сімейного життя і основним завданням національних органів. Обов`язок національних органі сприяти організації зустрічей батька чи матері з дитиною є абсолютним і беззаперечним. Посилається на те, що він звернувся в Європейський суд з прав людини і 14.04.2019 року було відкрито провадження №12962/19 щодо порушення державою Україна статті 8 Конвенції основоположних свобод у справі №1309/9120/12 та захисту порушеного особистого немайнового права стягувача у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вказує, що покликання боржника на те, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не вважає за потрібне бачитись і спілкуватися з батьком не може бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В задоволенні заяви просив відмовити.

Заслухавши пояснення заявника, її представника, стягувача, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судомвстановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року по справі №1309/9120/12 за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено. ОСОБА_7 ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: - щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); - щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; - 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 107 грн. 30 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набрало законної сили та було видано виконавчий лист.

13.01.2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова роз`яснено місце і спосіб виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року, зобов`язано боржницю усунути перешкоди стягувачу у спілкуванні з донькою. Під поняттям усунути слід розуміти обов`язок боржника/матері ОСОБА_1 передавати малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувачеві ОСОБА_3 за місцем виконання рішення суду - місцем проживання стягувача за адресою: АДРЕСА_1 . Під поняттям перешкоди слід розуміти будь-які психологічні, психічні, фізичні чи будь-які інші обставини, дії чи факти, які перешкоджають стягувачеві брати участь у вихованні малолітньої доньки за місцем проживання батька за адрсеою: АДРЕСА_1 .

09.12.2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 був поновлений строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

19.02.2016 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова постановлено видати дублікат виконавчих листів у справі №1309/9120/12.

Так, 06.04.2016 року Залізничним районним судом м. Львова було видано дублікат виконавчого листа №1309/9120/12.

Інформацією про виконавче провадження №52991158 від 18.09.2019 р., долученою до матеріалів відзиву підтверджується, що 28.11.2016 року головним державним виконавцем Сидій О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52991158 з виконання виконавчого листа /дубліката/ від 06.04.2016р. №1309/9120/12.17.05.2017 року заступником начальника Львівського відділу державної виконавчої служби міста Львів ГТУЮ у Львівській області Бурко А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.14). 27.03.2019 року постановою головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. відновлено виконавче провадження на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». 26.06.2019 року старшим державним виконавцем Скоп Т.А. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження у Шевченківський ВДВС ГТУЮ у Львівській області для подальшого виконання. 02.07.2019 р. старшим державним виконавцем Рослюком Т.С. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження, 22.07.2019 року постанову про накладення штрафу, причиною накладення вказано - невиконання боржником рішення суду. Крім того, 22.07.2019р. старшим державним виконавцем Рослюк Т.С. було винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника.

Також, з долучених до матеріалів заяви копій актів державних виконавців, зокрема, акту від 15.02.2017 р. державного виконавця Бурко А.М., з якого вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №1309/9120/12 ОСОБА_1 не чинить перешкод в спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 ОСОБА_1 відчинила двері, однак дитина ОСОБА_4 відмовилася йти на прогулянку з батьком, в категоричній формі заявила, що боїться його; з акту від 17.02.2017р. що рішення суду в частині усунення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 боржником виконано в повному обсязі, зокрема боржник ОСОБА_1 прибула за адресою проживання стягувача та привела дитину з метою передачі батькові згідно рішення суду. На пропозицію матері піти до батька, дитина відмовилась в категоричній формі. На пропозицію державного виконавця прийняти дитину стягувач заперечив. Ще з одного акту від 17.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 прибула на місце проведення виконавчих дій, привела дитину, не перешкоджала проведенню виконавчих дій. Дитина відмовилась йти до батька та залишатися з ним в категоричній формі. Виконати рішення неможливо з об`єктивних причин, оскільки фактичне виконання може травмувати дитину (а.с. 38, - 40).

З акту державного виконавця Шевченківського Відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області Рослюка Т.С. від 12 липня 2019 року вбачається, що при виході за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_1 прибула з дочкою ОСОБА_8 для зустрічі з батьком. Дитина налаштована негативно від побачень з батьком, матір також негативно налаштована на побачення дочки з батьком. В ході спілкування встановлено, що дитина категорично відмовляється залишатися з батьком, а також здійснювати спільну прогулянку з батьком (а.с. 37).

З долученої до матеріалів справи копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року вбачається, що позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконними та скасування постанов, вимог, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Рослюка Т.С.: від 22.07.2019 ВП №52991158 про накладення штрафу; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи божника; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про арешт коштів боржника; від 22.07.2019 ВП № 52991158 про арешт майна боржника. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019 р. рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року залишено без змін, що не заперечується сторонами.

Також, до заяви долучено диски із записами зустрічей призначених державним виконавцем на виконання рішення суду Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року по справі №1309/9120/12, які переглянуто судом. Так, на одному із дисків записане відеозвернення дитини ОСОБА_4 , яке адресоване батьку ОСОБА_3 , у якому дитина висловлює всі свої претензії до батька, а саме ставить запитання: що на побаченні робила тьотя ОСОБА_9 , чому вона з нею бавилася, коли він сидів за комп`ютером, чому вдома у нього не було туалетного паперу, чому він годував її лише « ОСОБА_10 », чому не дав дозвіл на виїзд за кордон на відпочинок, на море. Після цього, дитина говорить, що не бажає зустрічатися з батьком і не буде ходити з ним на побачення.

Представник заявника долучив ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень від 22.06.2017 р. у справі № 463/1891/17 р., зазначаючи, що з даної ухвали вбачається, що в період з 14 червня 2017 року по 16 червня 2017 року ОСОБА_3 перебував у реанімаційному відділенні Львівської обласної психіатричної лікарні.

За змістом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

А згідно ч.1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як роз`яснено у Інформаційному листі підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 р., процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Крім того, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених законом.

Звертаючись до суду із даною заявою, заявниик стверджує про наявність обставин які, на її думку, унеможливлюють виконання судового рішення, а саме, небажання дитини йти до батька, за яку вона не відповідає.

При цьому, зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Посилання заявниці на те, що малолітня ОСОБА_11 ОСОБА_12 не вважає за потрібне бачитись і спілкуватись з батьком не може бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки обставин або належних доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із донькою, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з донькою перешкоджає її нормальному розвитку або обумовлювало побачення у присутності інших осіб встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 431, 432 ЦПК України, суд,-

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1309/9120/12 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз