Справа № 180/1454/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомченко С.І.

з секретарем судового засідання - Горіною А.В.,

за участю сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання, в якому зазначає, що відповідач є її сином. Також вона має доньку, ОСОБА_3, яка є інвалідом І групи. Вона є літньою людиною, отримує пенсію якої не вистачає на придбання ліків та продуктів харчування, сплати комунальних послуг за житло. Син пенсіонер, отримує пенсію розміром 13000 грн., також син їздить на заробітки до районів Крайньої Півночі. За останні 5 років відповідач жодного разу не допоміг їх ні копійкою ані допомогою, взагалі не хоче її бачити та допомагати. У відповідача є цивільна дружина, яка працює та отримує заробітну плату та син 10 років, інших обов'язкових платежів він нікому не платить, тому має можливість надавати їх допомогу. Просить суд стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до її смерті. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. додаткових витрат у зв'язку з її немічністю та хворобою та судові витрати на правову допомогу в сумі 350 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає оскільки позивачка отримує пенсію більшу ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Також позивачка є власницею 1/1 частини будинку АДРЕСА_1, який здає у найм та отримує за це кошти. Також вона є власницею Ѕ частини будинку АДРЕСА_2. Позивачка отримує субсидію та їй надається соціальна допомога. Вважає, що позивачкою не доведено той факт, що вона потребує матеріальної допомоги. Просить суд в позові відмовити.

Позивач надала відповідь на відзив в якій зазначила, що їй 78 років, на пенсію розміром 1800 грн. не можливо прожити, а саме сплатити комунальні послуги, купити необхідні ліки та дешеві продукти харчування. Соціальний робітник допомагає їй прибрати у хаті, сходити до аптеки та в магазин. Будинок по АДРЕСА_1 належить її доньці, але коли його оформлювали, донька була на заробітках, тому будинок оформили на неї. В будинку жив онук з сім'єю. Потім, його дружина виїхала з будинку та залишила після себе борги. На теперішній час будинок стоїть порожній. У свій час, коли відповідач повернувся із заробітків, вона за власні кошти його утримувала та лікувала. Просить суд задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 є матір'ю відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3.

Позивачка має статус пенсіонера, отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою № 2258 від 18.07.2018 року наданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 6).

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільної власності належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області та 1/1 частка власності житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.24).

Третя особа по справі, ОСОБА_3, донька позивачки, має статус інваліда 1 групи (а.с.65).

Відповідачем ОСОБА_2 доказів щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб суду не надано, інших аліментних зобов'язань не має.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам'ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов'язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання позивача.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що вона є пенсіонером, та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. Вона є непрацездатною, позбавлена можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, в силу її хвороби. На сьогоднішній день її син, не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання.

Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 грн, з 1 липня - 1435 грн, з 1 грудня - 1497 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії за віком вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.6).

На момент розгляду цієї справи позивачка отримує пенсією за віком у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивачки та того, що вона мешкає сама, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, тому суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі одної восьмої частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року (дати подання позову) - довічно, у зв'язку з чим вказана позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позовної заяви.

Підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат в сумі 10000 грн. суд відмовляє, виходячи з наступного.

Згідно ст.203 СК України, дочка, син, крім сплати аліментів, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки № 303 від 29.08.2018 року ОСОБА_1 обслуговується Марганецьким територіальним центром соціального обслуговування з 02.10.2017 року (а.с.22).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює соціальним робітником. З жовтня 2017 по жовтень 2018 року вона доглядала за ОСОБА_1, допомагала купувати та готувати їжу, прибирала. ОСОБА_1 грубо з нею поводилася, ображала та била її. ОСОБА_1 може сама себе обслуговувати, працювати в огороді. Вона не є тяжко хворою людиною.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона живе у другій половині будинку, є сусідкою ОСОБА_1. Вони часто сваряться. ОСОБА_1 не дозволяє їй нічого робити у спільному дворі. Син раніше часто до неї приїжджав, зараз перестав. Вона нічого не знає про її тяжку хворобу.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що її батько раніше мешкав з ОСОБА_1. Позивач здорова людина, сама себе обслуговує. Батько від неї пішов у 2015 році.

Вирішаючи цей спір, суд враховує те, що жодних доказів, які підтверджували витрати позивачки на оплату нею комунальних послуг, продуктів харчування, ліків тощо, які б перевищували прожитковий мінімум (або навіть розмір пенсії) нею не надано.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона вже понесла або планує понести додаткові витрати в розмірі 10000 грн. які викликані її станом здоров'я та немічністю.

Тому позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі 10000 грн. задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 350 грн. - послуги адвоката, що підтверджено квитанцією про сплату грошових коштів адвокату ОСОБА_7

Керуючись статтями 1, 79, 175, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006року,статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 133, 141, 206, 258, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матерізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року і довічно.

В решті позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати на правову допомогу в сумі 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко