КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 серпня 2019 року у складі судді Фролової І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний банк» про донарахування пенсійних внесків, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати рішення правління від 25 жовтня 2012 року про призупинення нарахування пенсійних внесків таким, що не відповідає положенню про недержавне пенсійне забезпечення в ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є АТ «Комерційний Індустріальний Банк», типовому договору банківського вкладу (відкриття пенсійного забезпечення рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавної пенсійного забезпечення), затвердженому цим Положенням, договору №617/00 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення) від 07 липня 2009 року, укладеному між позивачем та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та скасувати його і зобов`язати АТ «Комерційний Індустріальний Банк» донарахувати позивачці пенсійні внески за період від 01.10.2012 року до 08.12.2017 року на суму 112 660 грн. та перерахувати їх на пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

В ході судового розгляду представник позивачки - ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог та часткову зміну підстав позову, а саме: визнати рішення правління від 25 жовтня 2012 року про призупинення нарахування пенсійних внесків таким, що не відповідає положенню про недержавне пенсійне забезпечення в ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є АТ «Комерційний Індустріальний Банк», типовому договору банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), затвердженому цим Положенням, Договору №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення) від 07 липня 2009 року, укладеному між позивачем та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та скасувати його, а також зобов`язати АТ «Комерційний Індустріальний Банк» нарахувати пенсійні внески за період від 01.10.2012 року до 08.12.2017 року на суму 38 082 грн. 59 коп. та перерахувати їх на пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що після звернення до суду Правління Акціонерного Товариства «Комерційний Індустріальний Банк» рішенням від 12.12.2018 року нарахувало позивачу пенсійні внески за період від 01.10.2012 року до 08.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 липня 2009 між сторонами укладено Договір №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), відповідно до умов якого Банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок для накопичення пенсійних заощаджень протягом строку дії Договору.

Як зазначала позивачка, вона працювала в банку від 12 серпня 2005 року і трудовий договір було припинено 08 грудня 2017 року. АТ «Комерційний Індустріальний Банк» призупинило нарахування пенсійних внесків від жовтня 2012 року, тобто з дня укладення договору до 30 вересня 2012 року банк виконував свої зобов`язання щомісячно нараховував пенсійні внески, але від 01 жовтня 2012 року взагалі припинив нарахування. Після звернення до суду правління АТ «Комерційний Індустріальний Банк» рішенням від 12.12.2018 року нарахувало позивачу пенсійні внески за період від 01.10.2012 року до 08.12.2017 року.

Вказувала, що 30 листопада 2018 року через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву позивачки залишити без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначав, що 25 жовтня 2012 протоколом засідання правління ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було прийнято рішення про призупинення нарахування пенсійних внесків учасникам недержавного пенсійного забезпечення в ПАТ «Комерційний індустріальний банк».

Як вбачається з вказаного рішення, підставою для призупинення нарахування пенсійних внесків за доповіддю ОСОБА_2, який був представником відповідачки, була обставина, а саме недопущення погіршення фінансового стану. Представник відповідача, який був присутній на засіданні і повідомляв членів правління про те, що вказані дії повністю є законними, оскільки здійснення недержавного пенсійного забезпечення в банку ґрунтується на добровільних засадах та відповідно до п.2.2 Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ПАТ «Комерційний індустріальний банк» банк самостійно визначає розмір пенсійних внесків та регулярність їх нарахування та обмеження, встановлені законодавством України. Також пункт 2.2 Положення повністю узгоджується з п.5.1. Договору, який був підписаний позивачем і якому при укладенні Договору вказана умова була відома. До того ж відповідач вважає безпідставною та необґрунтованою вимогу позивачки щодо зобов`язання відповідача донарахувати позивачу пенсійні внески за період від 01.10.2017 року до 08.12.2017 року, так як розмір та регулярність нарахування пенсійних внесків затверджується рішенням правління банку, а від так позивач не має права визначати розмір пенсійних внесків та регулярність їх нарахування.

23 січня 2019 року позивачкою було подано відповідь на відзив, в якій було зазначено, що посилання, які містить відзив, а саме, на Закон України «Про банки і банківську діяльність», та положення про правління банку, не мають ніякого відношення до справи і не спростовують позовні вимоги. Зазначене підтверджується тим, що колегія суддів Київського апеляційного суду при розгляді аналогічної справи за позовом колишнього працівника до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» постановою від 30.10.2018 року, яка набрала законної сили, зобов`язала банк здійснити донарахування пенсійних внесків.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставилося питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем самостійно обрано спосіб захисту, проте не доведено порушення його прав відповідачем.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 07 липня 2009 між ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем укладено Договір №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), відповідно до умов якого для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії Банк відкриває Учаснику пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_1 , а також рахунок для нарахування процентів №7.

Пенсійні внески нараховуються щомісячно та перераховуються на пенсійний депозитний рахунок Учасника в Банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пп.3.2.2. п. 3.2. Договору Банк зобов`язаний виплатити пенсійні заощадження після настання підстав для їх отримання відповідно до умов цього Договору.

Учасник недержавного пенсійного забезпечення відповідно до умов Договору є працівником Вкладника (відповідача), який має право на недержавне пенсійне забезпечення на умовах та в порядку, визначених Договором, Положенням про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» та діючим законодавством і на користь якого Вкладник перераховує пенсійні внески.

Згідно з положеннями п.6.2. Договору пенсійні заощадження виплачуються Банком з дня настання підстав для отримання пенсійного заощадження та отримання від Учасника письмової заяви.

Позивач зазначав, що дії Банку є неправомірними, а саме припинення нарахування пенсійних внесків.

Як вірно зазначав суд, відповідно до Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» (правонаступником якого є відповідач), затвердженого рішенням Правління ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», протоколом від 07 липня 2009року, пенсійним депозитним рахунком є вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком учаснику для зарахування та накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Пенсійний депозитний рахунок відкривається тільки у національній валюті України.

Вкладником згідно з вказаним положенням є відповідач, який перераховує грошові кошти (пенсійні внески) на користь учасника для забезпечення недержавної пенсії.

Пенсійні внески - це грошові кошти вкладника, розмір яких вкладник визначає/обраховує самостійно з урахуванням своєї фінансової платоспроможності та обмежень, встановлених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок з доходів фізичних осіб», іншими законами України, та які перераховуються банком на пенсійні депозитні рахунки Учасників.

Накопичення пенсійних внесків та виплата недержавної пенсії здійснюється відповідно до договору, що укладається учасником з банком.

Крім того, 25 жовтня 2012 року протоколом засідання правління ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було прийнято рішення про призупинення нарахування пенсійних внесків учасникам недержавного пенсійного забезпечення в ПАТ «Комерційний індустріальний банк». Як вбачається з вказаного рішення, підставою для призупинення нарахування пенсійних внесків за доповіддю ОСОБА_2, який був представником відповідача, була обставина, а саме, недопущення погіршення фінансового стану. Представник відповідача, який був присутній на засіданні і повідомляв членів правління про те, що вказані дії повністю є законними, оскільки здійснення недержавного пенсійного забезпечення в банку ґрунтується на добровільних засадах та відповідно до п.2.2 Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ПАТ «Комерційний індустріальний банк» банк самостійно визначає розмір пенсійних внесків та регулярність їх нарахування та обмеження, встановлені законодавством України.

Також пункт 2.2 положення повністю узгоджується з п.5.1. договору, який був підписаний позивачкою і якій при укладенні договору вказана умова була відома.

Також суд вірно вважав безпідставною та необґрунтованою вимогу позивачки щодо зобов`язання відповідача донарахувати їй пенсійні внески за період від 01.10.2017 року до 08.12.2017 року, оскільки розмір та регулярність нарахування пенсійних внесків затверджується рішенням правління банку, а відтак позивачка не має права визначати розмір пенсійних внесків та регулярність їх нарахування.

При цьому, правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулювання цих правовідносин, пов`язаних з цим видом діяльності, визначено Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Вказаним законом, зокрема, визначено, що система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов`язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Суб`єктами недержавного пенсійного забезпечення, зокрема, є банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків, вкладники пенсійних депозитних рахунків, учасники недержавного пенсійного забезпечення (ч.2 ст. Закону).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані позивачем докази не підтверджують тієї обставини, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсійного банківського вкладу по договору №617/005 банківського вкладу від 07 липня 2009 були неправомірними, оскільки як договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачений чіткий порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, а позивачкою в свою чергу не доведено тієї обставини, що останній виконав вказані умови і при цьому банк, в порушення умов договору не здійснив відповідних виплат.

Суд вірно зазначив, що позивачкою не було доведено порушення її прав відповідачем, а тому були відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: