РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4773/18

Провадження № 2/638/916/19

17.12.2019 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в особі представника за довіреністю Мухи Павла Валерійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ТОВ «Вердикт Капітал» в особі представника за довіреністю Мухи П.В. звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику,а позичальник прийняти, належним чином використати і повернути кредитні кошти в сумі 36590,74 дол. США, що еквівалентно 177556,57 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Строк повернення кредиту - 19.06.2015 року, процентна ставка - 13,35% річних.

20.06.2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 20.06.2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № П/0, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитом, що виникли з кредитного договору № П/0 від 20.06.2008 року.

У свою чергу, банк 02.04.2012 р. уклав з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. За таких обставин, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право грошової вимоги та застави до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у Первісного кредитора та Заставодержателя, а Первісний кредитор та Заставодержатель : ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

В порушення умов договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, у зв`язку з чим, станом на 30.01.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 557319,64 грн., з яких: 259262,32 - заборгованість по основній сумі кредиту; 97317,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 200740,32 грн. - нараховані відсотки згідно умов договору.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, позов заперечував, надав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

20.06.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0.

Згідно п.1.1 Договору, банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використати і повернути кредитні кошти в сумі 36590,74 дол. США, що еквівалентно 177556,57 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

Відповідно п.1.2.2 Договору, строк повернення кредиту - 19.06.2015 року.

Згідно із п.1.3.1. Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,35% річних.

20.06.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №№ П/0. З п.1.1. Договору вбачається, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору № 0 від 20.06.2008 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

02.04.2012 р. позивач уклав з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. За таких обставин, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право грошової вимоги та застави до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у Первісного кредитора та Заставодержателя, а Первісний кредитор та Заставодержатель : ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

В порушення умов договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, у зв`язку з чим, станом на 30.01.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 557319,64 грн., з яких: 259262,32 - заборгованість по основній сумі кредиту; 97317,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 200740,32 грн. - нараховані відсотки згідно умов договору.

Відповідно до квитанції №19, останній платіж був здійснений ОСОБА_1 27.04.2012 року на суму 143,78 грн.

Згідно із протоколом №01/08-2018 Загальних зборів учасників ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал», яке буде правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1ст.1056-1Цивільного кодексу України передбачено,що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.610,612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником відповідача Маслова В.В. по справі заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, де зазначено, що відповідач останній платіж здійснив у квітні 2012 року, тобто право вимоги у ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» виникало з травня 2012 року за всією сумою заборгованості по кредиту. Після цього строку позивач не отримував платежів від ОСОБА_1 та не звертався до відповідача з позовними заявами або письмовими вимогами. Про те, що АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відповідач не повідомлявся. Просив у задоволенні позову ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Позивач надав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, де відмітив, що кредитний договір, укладений між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1 є зобов`язанням з визначеним строком виконання, отже, керуючись ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання, тобто з 19.06.2015 року.

Однак суд також звертає увагу, що позивачем не надано розрахунку з відображенням сплати відповідачем боргу, тобто позивач жодним чином не спростовує позицію відповідача, який вказує, що останній платіж він здійснив у 2012 році.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0 укладено 20.06.2008, останній платіж ОСОБА_1 здійснено 27.04.2012 року на суму 143,78 грн.

Тобто строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту останнього платежу.

Суд критично відноситься до доказів наданих позивачем, а саме до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» станом на 30.01.2018 року, адже відповідний документ не встановлює та не підтверджує періоди та суми сплати ОСОБА_1 заборгованості.

Враховуючи, що позичальник виконував кредитні зобов`язання неналежним чином, то позивач набув право на дострокове стягнення заборгованості.

Щодо позовних вимог до поручителя:

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі №6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, адже позивач ТОВ «Вердикт Капітал» прострочив строк позовної давності та не надав доказів, які встановлюють, коли ОСОБА_1 здійснювався останній платіж.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» в особі представника за довіреністю Мухи Павла Валерійовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: