Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3476/18
Провадження №: 2/332/89/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мєркулової Л.О.,
за участю секретаря Чебикіної Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, суд, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності
У своєму позові позивач вказала, що 07.03.1986 року, між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Рудику (до шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час звернення до суду з цим позовом є повнолітніми.
12.08.2004 року, було зареєстровано розірвання шлюбу відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 162244, актовий запис № 148 .
Під час шлюбу сторонами була куплена квартира АДРЕСА_1 за 7 036 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 27.08.2001 року, за реєстровим № 2462.
Вказана квартира була зареєстрована на імя позивача ОСОБА_1 та двох дітей: ОСОБА_3 та Рудики (до шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5 по 1/3 частині кожному, які на той час були неповнолітніми.
Фактично квартира була куплена під час шлюбу, але за особисті кошти позивача та дітей, отримані від продажу трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 18.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за р. № 4316
Квартира в м. Мелітополі Запорізької області, за адресою АДРЕСА_3. жилою площею 40,8 м2, загальною площею 58,3 м2, належала на праві особистої зласності позивачу ОСОБА_1, їх дітям, батькам позивачки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та відповідачу ОСОБА_2.
Згідно п.2 вищевказаного Договору купівлі-продажу, зазначена квартира належала вказаним особам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Мелітопольжитлосервісом» 21.04.1993 року, зареєстрованого в МТБІ м. Мелітополя за № 2.
Згідно п. З Договору, продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2, був здійснений за 11 427 грн, тобто вартість частки кожного власника становила 1 904 грн.
Згідно договору купівлі-продажу, позивачка ОСОБА_1 також підписувала договір купівлі-продажу від імені своїх батьків на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Брянського районного нотаріального округу Брянської області Російської Федерації ОСОБА_10 Фактично батьки подарували кошти від продажу своїх часток позивачці, саме тому склали довіреність на її імя з правом відчуження на власний розсуд та отримання коштів.
За відсутності частки відповідача ОСОБА_2, розмір грошових коштів позивачки разом з дітьми становив 9 523 грн. Саме за ці грошові кошти через 10 днів, була куплена квартира в АДРЕСА_4, за 7 036 грн.
Під час шлюбу, а саме 27.08.2001 року за договором купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_6, нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 21.12.2000 року, за реєстровим номером 5823,позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на той момент неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Рудикою (до шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 була куплена двохкімнатна квартира по 1/3 частині на кожного, жилою площею 29,74 кв.м., за вищевказаною адресою.
Оскільки квартира була куплена за особисті кошти позивача та її дітей , відповідач ОСОБА_2 не має ніякого відношення до вищевказаної квартири, саме тому після розлучення він і не звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя.
Задовго до розлучення сторони як подружжя разом не проживали, так як відповідач зловживав спиртними напоями, й весь час діти знаходилися лише на утриманні позивачки, фактичне місцезнаходження відповідача досі не відоме.
Однак, не зважаючи на вказані обставини, розпорядитися квартирою позивачка не може, тому як нотаріус вимагає від позивачки обовязкову письмову згоду відповідача або рішення суду, що спірна 1/3 частини квартири є особистою її власністю.
У звязку з цим, позивач змушена звернутися до суду з позовом.
У своєму позові позивач просить поділити майно, набуте за час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5.
У судове засідання позивач не зявилася, але від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить позов задовольнити, розглянути справу без її участі.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Треті особи у судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені судом у встановленому законом порядку. Своїх причин неявки та заперечень до суду не надали.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.03.1986 року, між сторонами, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 162244, актовий запис № 148, встановлено, що 12.08.2004 року було зареєстровано розірвання шлюбу відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя.
Із договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 27.08.2001 року, за реєстровим № 2462, встановлено, що під час шлюбу сторонами була куплена квартира АДРЕСА_1 за 7 036 грн.
Із договору також встановлено, що вказана квартира була зареєстрована на імя позивача ОСОБА_1 та двох дітей: ОСОБА_3 та Рудики (до шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5 по 1/3 частині кожному, які на той час були неповнолітніми.
Із договору купівлі продажу квартири від 18.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за р. № 4316,
встановлено, що позивач та її діти продали трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 18.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за р. № 4316, та за ці кошти придбали спірну квартиру.
Згідно ст.60 Сімейного кодексу України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка або дружини є майно, набуте ним/нею до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Законе України "Про приватизацію державного житлового фонду", земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні.
За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 25.11. 2015 року, справа № 6-2333цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року, справа № 6-2641 цс5, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 273,315, 354 ЦПК України, ст.ст. 257,261, 321 ЦК України, ст. ст.57,60 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та визнання права особистої приватної власності - задовольнити.
Поділити майно, набуте за час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом 30днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Л.О.Мєркулова