Ухвала

Іменем України

01 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 206/3569/18

провадження № 61-1672ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державне агентство рибного господарства України,

розглянув касаційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року у складі судді Кушнірук Р. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного агентства рибного господарства України про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2017 року до 28 квітня 2018 року у розмірі 20 383, 25 грн, судових витрат у розмірі 5 704, 80 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував проти вимог щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2017 року до 28 квітня 2018 року у розмірі 20 383, 25 грн, без включення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що оскільки з позивачем при звільненні не було проведено розрахунок, то у нього виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та покладення на відповідача обов'язку з відшкодування моральної шкоди.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що розмір відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості; позивач не пропустив позовної давності при зверненні до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач пов'язує факт завдання йому моральної шкоди саме з невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв'язку, Державне агентство рибного господарства просило скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000, 00 грн, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Державне агентство рибного господарства зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовною вимогою про стягнення із відповідача моральної шкоди. Крім того, позивачем не було підтверджено будь-якими доказами наявність моральної шкоди та її розміру.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства рибного господарства України від 28 серпня 2017 року № 151-О «Про звільнення ОСОБА_4.» в частині звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. В іншій частині позовних відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу портів, технічного нагляду суден рибного господарства та моніторингу Управління державного нагляду за безпекою мореплавства флоту рибної промисловості. В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року залишено без змін.

27 квітня 2018 року на підставі наказу № 117-О, голови Державного агентства рибного господарства України, ОСОБА_4 поновлений на посаді зі встановленням окладу згідно зі штатним розписом з 31 жовтня 2017 року.

Після поновлення на роботі у виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2017 року до дати поновлення 27 квітня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено, посилаючись на відсутність рішення суду про стягнення заробітної плати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2017 року до 28 квітня 2018 року у сумі 20 383, 25 грн, без включення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі, стягнуто у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000, 00 грн.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав, до яких віднесено, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частина перша статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди врегульовано статтею 237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема якщо таке порушення полягає в невиплаті належних йому грошових сум, відшкодування моральної шкоди здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України в обраний працівником спосіб.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених

статтею 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу порушенням його трудових прав, при цьому ураховуючи істотність вимушених змін у його житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги щодо застосування позовної давності у справі.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до висновку Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці»від 24 березня 1995 року необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Заподіяння моральної шкоди позивач пов'язує із невиплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим до вимог про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застування норм матеріального та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного агентства рибного господарства України на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства рибного господарства України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик