Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 569/3477/16-ц

провадження № 61-33071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф. Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Бондар Олена Борисівна, Пугач Ірина Вячеславівна , Івасенко Соломія Михайлівна , Чупіль Роман Ростиславович ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року у складі судді Тимощука О. Я. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської областівід 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 29 900,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7,99 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 вересня 2026 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 18 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 18 вересня 2006 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 18 вересня 2006 року станом на 15 березня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 18 042,33 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16 579,35 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 462,98 швейцарських франків, та пені у розмірі 41,40 грн,

На підставі вказаного ПАТ «УкрСиббанк`просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2006 року у загальному розмірі 18 042,33 швейцарських франків та пені у розмірі 41,40 грн.

Короткий зміст судових рішень рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2006 року у розмірі 18 042,33 швейцарських франків та пені у розмірі 41,40 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 3 637,65 грн з кожного.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість солідарно з позичальника і поручителя. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу, зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 рокуі надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу не те, що банком не надано суду належних і допустимих доказів надання кредиту у швейцарських франках, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті.

Крім того, банком усупереч вимогам частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надано доказів направлення на її адресу повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, а тому строк виконання основного зобов`язання, встановлений договором до 17 вересня 2026 року, не змінився, отже кредитор не набув права дострокової вимоги повернення кредиту, а тому висновки судів щодо задоволення позовних вимог банку є безпідставними.

Заперечення на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 29 900,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7,99 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 вересня 2026 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 18 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 18 вересня 2006 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 18 вересня 2006 року станом на 15 березня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 18 042,33 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16 579,35 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 462,98 швейцарських франків, та пені у розмірі 41,40 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором від 18 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», і ОСОБА_4 , позичальником належним чином не виконано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за його невиконання. При цьому суд перевірив розрахунок кредитної заборгованості на дотримання вимог закону та умов договору.

Крім того, обставини видачі кредиту саме у швейцарських франках у розмірі 29 900,00 підтверджені належними і допустимими доказами, зокрема, випискою по поточному рахунку позичальника за 18 вересня 2006 року (а. с. 188), копією меморіального ордеру по поточному рахунку позичальника за 18 вересня 2006 року (а. с. 210). Отже, доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами. Крім того, у частині першій статті 10 ЦПК України 2004 року визначено, що цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін, разом з тим, доказів на спростування отримання кредиту не у швейцарських франках, а в іншій валюті, відповідачем у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року суду не надано.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги, що банк на момент звернення до суду із позовом не виконав вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і не направив їй досудове повідомлення (вимогу), у зв`язку із чим не набув права на дострокове стягнення вказаної суми кредиту.

Так, у частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, провадження № 14-600цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язоквідповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором у добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Разом з тим, у справі, що переглядається, 26 жовтня 2015 року ОСОБА_4 було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яка була отримана останньою 20 листопада 2015 року (а. с. 11-16).

З урахуванням вказаного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для дострокового солідарного стягнення у примусовому порядку з позичальника і поручителя на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом попередньої інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович