ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/865/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/5884/19 Категорія: на ухвалуПозарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної власності,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд: визнати факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з грудня 1996 року по березень 2017 року включно (з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 ); визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перепланування приміщень 1, 2, 7, 8 з добудовою підсобного приміщення до квартири; поділити вказане майно і визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині спільного сумісного майна, а саме приміщень 1, 2, 7, 8 та добудову підсобного приміщення до квартири; визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою № 1-4904 від 27 грудня 2018 року.

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 13 листопада 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі судді Позарецької С.М. відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала обґрунтована тим, що заявником не наведено жодних об`єктивних даних та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка ОСОБА_2 має намір чи вчиняє будь-які дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду у справі.

Також суд вказав, що запропонований заявником вид забезпечення позову не є співмірним змісту заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 та прийняти нову постанову, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , заборонивши її відчуження.

В апеляційній скарзі вказує, що відповідач ОСОБА_2 27.12.2018 подарувала спірну квартиру своєму брату ОСОБА_3 , який після подання позову ОСОБА_1 намагався продати спірну квартиру. Скаржник зазначає, що даний факт підтверджується відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи, та на який суд не звернув увагу.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 22.07.2019 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд: визнати факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з грудня 1996 року по березень 2017 року включно (з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 ); визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перепланування приміщень 1, 2, 7, 8 з добудовою підсобного приміщення до квартири; поділити вказане майно і визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині спільного сумісного майна, а саме приміщень 1, 2, 7, 8 та добудову підсобного приміщення до квартири; визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою № 1-4904 від 27 грудня 2018 року.

Відповідно до договору дарування від 27 грудня 2018 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , з приводу якої ОСОБА_1 пред`явлено вказаний позов.

З наведеного слідує, що на даний час власником спірної квартири є не відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 , який не є відповідачем чи іншим учасником у справі.

Відповідно до частин 1, 2статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пунктах 1 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно визначив, що заявник не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме відповідачка ОСОБА_2 має намір чи вчиняє будь-які дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду у справі, що розглядається, оскільки на час пред`явлення позову відповідачка ОСОБА_2 вже не була власником спірної квартири, а теперішній власник ОСОБА_3 не є відповідачем чи іншим учасником у справі.

Відеозапис, який знаходиться в матеріалах справи, та на який скаржник посилається як на доказ для забезпечення позову, не підтверджує факт вчинення будь-яких дій з відчуження спірного майна відповідачкою ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що запропонований заявником вид забезпечення позову не є співмірним заявленим позовним вимогам. Так, у позові ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 частину приміщень 1, 2, 7, 8 та добудову підсобного приміщення квартири АДРЕСА_2 . Разом з тим у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на всю вказану квартиру.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Посилання скаржника на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 09.07.2019 у справі № 694/724/19 є безпідставними, так як вона винесена у іншій справі з іншими обставинами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної власності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 18 грудня 2019 року