ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/870/16-ц Номер провадження 22-ц/814/238/19Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: відповідача ОСОБА_2,

представника позивача -адв. ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, неодноразово уточненим в ході судового розгляду, до ОСОБА_2, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року, актовий запис №73, від якого мають доньку, ОСОБА_5, яка проживає разом з позивачкою.

Зазначає, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано та в період шлюбу сторонами було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12, автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13, автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_14; автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_15 ; автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16; автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер, кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17.

Вважає, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач в добровільному порядку провести розподіл спільного сумісного майна подружжя відмовляється.

З урахуванням наведеного остаточно прохала: визнати право власності на автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати право власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати право власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_18, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати право власності на автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер, кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; всього стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, відповідно до висновку №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи від 10.04.2018 року в грошовій сумі 381382,86 грн. в якості компенсації замість моєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі; вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2016 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову, задоволено.

Накладено арешт на транспортні засоби, які зареєстровані за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючим та зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у тому числі на: VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, номер державної реєстрації НОМЕР_18; VOLKSWAGEN TOUAREG, номер державної реєстрації НОМЕР_9; GEELY, моделі СК (легковий седан), 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_19; GEELY СК 1.5L Basik (CG)(NORMA) СВи-ДСА№09538-KL6T7524S9DN006980-III, кузов №НОМЕР_5, двигун НОМЕР_20 (т.1, а.с.41).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, задоволено в повному обсязі.

Визнано право власності на автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано право власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано право власності на автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_18, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано право власності на втомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6., ІНН НОМЕР_7, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_8, відповідно до висновку № 1990-1995 судової авто товарознавчої експертизи від 10.04.2018 року в грошовій сумі 381382,86 грн. в якості компенсації частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6., ІНН НОМЕР_7, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_8 витрати на проведення експертизи в сумі 11904,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6., ІНН НОМЕР_7, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНН НОМЕР_8 сплачений судовий збір в сумі 7584,16 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.10.2018 року заяву відповідача про часткове скасування заходів забезпечення позову, задоволено.

Скасовано частково заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2016 року на автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_9 (т.1, а.с.249).

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 134700,00 грн. в якості компенсації частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль, в іншій частині позову відмовити; стягнути з ОСОБА_6, на корить ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 11376,24 грн.; розстрочити виконання прийнятого судом апеляційної інстанції рішення на один рік, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 134000,00грн. в кості компенсації частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що за час шлюбу сторін по справі, ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 15.07.2013 року на придбання автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, з терміном дії до липня 2020 року. Вказує, що після розірвання шлюбу саме він сплачує кошти за вказаним кредитним договором, проте це не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, попри те, що після розірвання шлюбу обов'язки за договорами, укладеними в інтересах сім'ї, виникають в обох із подружжя.

Вказує, що висновок №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи від 10.04.2018 року є неналежним доказом по справі щодо підтвердження вартості спірного майна, оскільки він складений без безпосереднього огляду автомобілів, без врахування їх особливостей та базується на оцінці автомобіля марки «MersedesBenzVito 110 CDI».

Зауважує, що місцевим судом не було взято до уваги та не надано оцінки звітам №661, 662 про незалежні оцінки (визначення ринкової вартості) майна - автомобілів: GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, у яких ринкова вартість даних автомобілів складає - 39400,00 грн. та 129900,00 грн. відповідно.

Також вказує, що автомобілі - VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 було продано за 120000,00 грн., 70000,00 грн. та 40000,00 грн. відповідно.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_6 в особі представника - адвоката ОСОБА_3 прохала апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на те, що під час розгляду справи відповідач визнав, що спірні автомобілі є спільним майном подружжя та позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки з них.

Вказує, що висновком автотоварознавчої експертизи було достовірно встановлено ринкову вартість автомобілів на момент її проведення, при цьому відповідачу було запропоновано надати автомобілі для дослідження, проте він відповідним правом не скористався.

Зазначає, що відомості про вартість автомобілів, яка зазначена у договорах купівлі-продажу, не є доказом їх дійсної вартості, оскільки ціна автомобіля визначається за домовленістю сторін, що і вказано у договорах.

Зауважує, що посилання апелянта на наявність кредиту на автомобіль не є підставою для відмови в даному позові, оскільки відповідач не обмежений в праві на звернення до суду щодо розподілу цих зобов'язань між колишнім подружжям в іншому судовому процесі.

Також, вказує. що апелянт жодним чином не обґрунтував необхідність розстрочення виконання судового рішення.

У судовому засіданні відповідач доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно актового запису №73 в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2) одружились 14.02.2008 року (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_21, т.1, а.с.12).

Також, відповідно до актового запису №851 в Книзі реєстрації народжень Октябрського відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_22), яка, як установлено місцевим судом, проживає разом з позивачкою (т.1, а.с.13).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.04.2015 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4), зареєстрований 14.02.2008 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №73 (т.1, а.с.14).

Місцевим судом вірно встановлено, та не заперечується сторонами, що в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було придбано наступне спірне майно, а саме:

-30.01.2013 року - автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12 (т.1, а.с.24-27);

-11.07.2013 року - автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_23 (т.1, а.с.20-23);

-18.01.2013 року - автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16 (т.1, а.с.28-32);

-30.07.2013 року - автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13 (т1, а.с.51);

-21.01.2014 року - автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер, кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17 (т.1, а.с.58).

Також, установлено, що автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, ОСОБА_2 продав без згоди позивача за договором купівлі-продажу №5341/195 від 20.01.2016 року громадянці ОСОБА_7, мешканці міста Полтави (т.1, а.с.60, 226), а автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, ОСОБА_2 продав без згоди позивача за договором купівлі-продажу від 20.01.2016 року громадянці ОСОБА_7, мешканці міста Полтави, дата реєстрації права власності - 28.01.2016 року (т.1, а.с.48, 227).

Відповідно до висновку №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №554/870/16-ц, складеного 10.04.2018 року Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, (т.1, а.с.175-186) ринкова вартість спірних автомобілів складає:

- автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_10, станом на 06.04.2018 року - 85 915,18 грн.;

- автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13, станом на 06.04.2018 року - 215056,45 грн.;

- автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_11, станом на 06.04.2018 року- 237340,70 грн.;

- автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, станом на 06.04.2018 року - 85915,18 грн.;

- автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, станом на 06.04.2018 року - 138538,23 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки було придбане під час шлюбу за спільні сумісні кошти, на підставі договорів, укладених одним із подружжя в інтересах сім'ї, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина його вартості.

Такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, набута за час шлюбу частка нерухомого майна належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не залежно від розірвання шлюбу.

Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, законодавець роз'яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2,3ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Матеріалами справи установлено, що в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ними було придбано наступне спірне майно, а саме: 30.01.2013 року - автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12 (т.1, а.с.24-27); 11.07.2013 року - автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_23 (т.1, а.с.20-23); 18.01.2013 року - автомобіль GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16 (т.1, а.с.28-32); 30.07.2013 року - автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13 (т1, а.с.51); 21.01.2014 року - автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер, кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17 (т.1, а.с.58).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

При цьому, належність спірного майна - вказаних вище автомобілів, до спільної сумісної власності подружжя сторонами по справі визнається і не заперечується.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Матеріалами справи установлено, що автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, ОСОБА_2 продав за договором купівлі-продажу №5341/195 від 20.01.2016 року громадянці ОСОБА_7, мешканці міста Полтави (т.1, а.с.60, 226), а автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, ОСОБА_2 продав за договором купівлі-продажу від 20.01.2016 року також громадянці ОСОБА_7, мешканці міста Полтави, дата реєстрації права власності - 28.01.2016 року (т.1, а.с.48, 227).

При цьому, відповідач не погоджував відчуження вказаних автомобілів з позивачем.

Проте, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання автомобілів CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17 та GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16 спільним сумісним майном подружжя, оскільки вони були продані відповідачем громадянці ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу від 20.01.2016 року (т.1, а.с.48, 60, 226-227).

Проте, з урахуванням доведеності факту спільної участі сторін по справі у придбанні вказаних автомобілів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 половини їх вартості, визначеної у висновку №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №554/870/16-ц, складеному 10.04.2018 року Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. М.С. Бокаріуса (т.1, а.с.175-186).

Так, ринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, станом на 06.04.2018 року складає 138538,23 грн. та ринкова вартість автомобіля GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, станом на 06.04.2018 року складає 85915,18 грн.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошова компенсація в праві спільної власності на вказані автомобілі в сумі 112226,70 грн. (138538,23+85915,18;2).

Згідно положень ст.71 СК України майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

З урахуванням вищевикладеного та при детальному аналізі матеріалів справи установлено, що автомобілі GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12 (т.1, а.с.24-27); VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_23 (т.1, а.с.20-23); VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13 (т1, а.с.51), які наразі знаходяться у володінні ОСОБА_2, також були придбані за період шлюбу сторін по справі в результаті їх спільної участі (працею та грошима) та належність їх до спільної сумісної власності колишнього подружжя сторонами по справі також не оспорюється.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання вказаних вище автомобілів спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту положень ч.1 ст.70 СК України, ч.ч.1,3 ст.357 ЦК України, та вимог позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що при законодавчо визначеній рівності часток подружжя на спільне сумісне майно, вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобілів GEELY СК, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12; VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_23 (т.1, а.с.20-23); VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13 (т1, а.с.51) позивачем ОСОБА_4 не ставилась, а тому не може бути вирішена судом, зокрема, і в частині стягнення на її користь компенсації з відповідача половини вартості спірного майна, так як розмір частки позивача чітко не визначено.

Окрім того, з аналізу змісту уточненого позову вбачається, що ОСОБА_4 прохала визнати спірні автомобілі спільною сумісною власністю подружжя та стягнути на її користь грошову компенсацію половини їх вартості.

При цьому, позивачем не ставилась вимога, внаслідок чого судом не вирішувалось питання щодо припинення права власності ОСОБА_4 на спірні автомобілі після стягнення на її користь компенсації половини їх вартості.

Відтак, внаслідок постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення за позивачем залишилось право спільної сумісної власності на спірні автомобілі та право на отримання компенсації половини їх вартості, що є безпідставним та суперечить положенням чинного Цивільного кодексу України, оскільки отримання відповідної компенсації повинно припинити право власності особи на спірну річ.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновок №1990-1995 судової авто товарознавчої експертизи від 10.04.2018 року є неналежним доказом по справі щодо підтвердження вартості спірного майна, оскільки він складений без безпосереднього огляду автомобілів, без урахування їх особливостей та базується на оцінці автомобіля марки «MersedesBenzVito 110 CDI», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаний висновок експертизи був проведений шляхом порівняльного підходу на підставі аналізу цін (пропозицій) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваним на первинному та вторинному ринках КТЗ, з відповідними коригуваннями, що враховує відмінності між об'єктом порівняння та об'єктом оцінки, що відповідає вимогам закону та передбачено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.07.2009 року №1335/5/1159.

Твердження апелянта про те, що вказана експертиза базується на оцінці автомобіля марки «MersedesBenzVito 110 CDI» не відповідає дійсності, оскільки розділ «Дослідження» висновку експертизи від 10.04.2018 року, де безпосереднього було здійснено аналіз цін та сформовано вартість спірного майна, відповідного посилання не містить. Зазначення в описовій частині посилання на вартість автомобілю «MersedesBenzVito 110 CDI» жодним чином не вплинуло на визначення вартості спірного майна, та є явною опискою, що і підтверджено допитаним в судовому засіданні в суді першої інстанції експертом.

Окрім того, проведення експертизи з реальним оглядом спірного майна не вбачається можливим, з огляду на те, що частина автомобілів реалізована відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що місцевим судом не було взято до уваги та не надано оцінки звітам №№ 661, 662 про незалежні оцінки (визначення ринкової вартості) майна - автомобілів: GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, у яких ринкова вартість даних автомобілів складає - 39400,00 грн. та 129900,00 грн. відповідно, є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів надання вказаних звітів для їх вивчення та оцінки судом першої інстанції.

Також, оскільки при складанні висновку №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи від 10.04.2018 року, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, передбачену ст.ст. 384,385 КК України, при цьому звіти про оцінку №661 та №662 від 18.10.2018 року не містять відповідної інформації про обізнаність оцінювача щодо відповідальності, передбаченої ст.ст.384,385 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність врахування вартості спірного майна при вирішенні даного спору, визначеної саме у висновку №1990-1995 судової автотоварознавчої експертизи від 10.04.2018 року.

Твердження апелянта про те, що за час шлюбу сторін по справі, ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 15.07.2013 року на придбання автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, з терміном дії до липня 2020 року, який створює обов'язки для обох з подружжя, проте після розірвання шлюбу саме він сплачує кошти за вказаним кредитним договором, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказані зобов'язання не є предметом даного судового розгляду.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, відповідачем ОСОБА_2 не було реалізовано свого права на звернення з відповідним зустрічним позовом до суду про розподіл спільних зобов'язань колишнього подружжя.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що автомобілі - VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 було продано за 120000,00 грн., 70000,00 грн. та 40000,00 грн. відповідно, колегією суддів до уваги також не приймаються, оскільки сума коштів, за які було здійснено продаж вказаних автомобілів, не може бути визначальною при встановленні їх дійсної вартості, з огляду на те, що продаж автомобілів здійснюється з договірною ціною, яка може різнитися від їх дійсної вартості.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи установлено, що ОСОБА_4 було понесено судові витрати, а саме: 7581,16 грн. - оплата судового збору по подачу позовної заяви (та уточнень до неї); 11904,00 грн. - оплата витрати на проведення експертизи, а ОСОБА_2 було понесено витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 11376,24 грн.

Так, даною постановою позов ОСОБА_4 задоволено частково, як в частині вимог майнового так і в частині вимог немайнового характеру.

При цьому, пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 визначено, що коли вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відтак, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути 9742,58 ((7581,16+11904,00)/2) грн. в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору та витрат на проведення експертизи.

Також, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення 5688,12 (11376,24/2) грн.. в рахунок відшкодування судового збору.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_7, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_8 грошову компенсацію в праві спільної власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_6, д.н.з. НОМЕР_17, та на автомобіль GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, д.н.з. НОМЕР_16, в сумі 112226,70 (сто дванадцять тисяч двісті двадцять шість гривень 70 коп.) грн.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на автомобілі: GEELY CK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_12; VOLKSWAGEN POLO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_13; VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_18.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 9742,58 (дев'ять тисяч сімсот сорок дві гривні 58 коп.) грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5688,12 (п'ять тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 12 коп.) грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова