Справа № 183/2116/17
№ 2/183/153/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Страхова компанія «ПрАТ «Страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

13.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 379262 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 31 березня 2017 року в м.Новомосковську Дніпропетровської області, з вини відповідача, яка порушила Правила дорожнього руху під час керування автомобілем Мазда 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначений автомобіль, що належить позивачеві, отримав механічні пошкодження.

Відповідач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на неї накладене стягнення. З метою встановлення розміру спричинених збитків, позивач звернувся до експерта-товарознавця Петрюченка В.І., який оглянув пошкоджений автомобіль, на підставі висновку експертного дослідження від 11.05.2017 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Мазда -6, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 376113 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. За проведення цього дослідження позивачем було сплачено 1500 грн., які він відносить до судових витрат. Також позивача зазначає, що він був змушений скористатися послугами евакуатора, які йому обійшлися в 1600 грн. та понести витрати на повідомлення відповідача про проведення товарознавчої експертизи у розмірі 49,20 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду у розмірі 50000 грн., яку обґрунтовує тим, що внаслідок пошкодження автомобіля, був порушений його звичний спосіб життя, порушилися його нормальні життєві стосунки, він тривалий час не може користатися своїм автомобілем, що нанесло удар по його престижу. На відновлення автомобіля він витрачає свій вільний час для пошуку необхідних запчастин, після дорожньо-транспортної пригоди пережив сильний стрес, втратив нормальний сон, апетит, хвилюється за відновлення автомобіля, змушений був звертатися за правовою допомогою. В зв'язку з неможливістю відновлення автомобіля, який був його засобом пересування, позбавлений був можливості виїхати сам та вивезти своїх близьких на оздоровлення, а також надати допомогу своїй хворій матері.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, позивач надав пояснення про те, що 31 березня близько 03.00 години він перебував в салоні свого автомобіля марки Мазда-6, реєстраційний номер НОМЕР_1, однак спав на задньому сидінні. В цей час за кермо автомобіля, без його відома, сіла ОСОБА_2, яка, як йому стало в подальшому відомо, мала намір випити кави на заправці «Скай», що розташована в м.Новомосковську Дніпропетровської області, по вул.Сучкова. Однак, порушуючи правила дорожнього руху, вона не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла наїзд на стелу, ліхтарний стовп, бордюри та бетонну плиту, що належить АЗС «Скай». Його автомобіль повністю пошкоджений, на його відновлення необхідні значні кошти, які відповідач добровільно відмовилася відшкодувати, умисно затягує розгляд справи, що додатково спричиняє йому моральних страждань.

Відповідач надала суду письмові заперечення, у яких зазначила про те, що 31 березня 2017 року ОСОБА_1 протягом дня вживав алкогольні напої. Приблизно о 03.00 годині він вирішив поїхати на заправку «Вог» про вул.Сучкова в м.Новомосковську, де хотів випити кави, вона вмовляла його не сідати за кермо, однак останній, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння сів за кермо свого автомобіля марки «Мазда-6», реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись по вул.Сучкова в м.Новомосковську Дніпропетровської області, не впорався з керуванням та здійснив наїзд в стеллу АЗС «Скай». Розуміючи, що за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння він буде нести відповідальність у виді позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 вговорив її взяти відповідальність на себе. 31 березня 2017 року відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, на момент розгляду справи в суді вони з позивачем проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, однак між ними почалися сварки, однак свою вину у скоєнні ДТП вона визнала. Після цього ОСОБА_1 припинив з нею сімейно-шлюбні відносини, а 13.05.2017 року подав позов про відшкодування шкоди. Крім того, відповідач у запереченнях звернула увагу на те, що на момент огляду автомобіля експертом - 11.05.2017 року, автомобіль неодноразово переміщувався, знаходився в гаражі позивача, тому їй не відомо, що за цей період з ним могло відбутися, також за її кошти було здійснено прокатку дисків від автомобіля, в той період коли вони ще разом проживали та мали нормальні стосунки.

В судове засідання відповідач та її представник не з'явилися, за їх клопотаннями неодноразово відкладався розгляд справи, суду не надано доказів щодо поважності причин неявки відповідача та його представника, тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу на підставі доказів, зібраних в ході розгляду справи.

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року відкрите провадження по справі (а.с. 46).

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року вжито заходів забезпечення позову, на належну відповідачеві Ѕ частину квартири , що розташована в м.Новомосковську Дніпропетровської області, по вул.Українській, 7/57, накладено арешт (а.с. 48).

Суд, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов наступного висновку.

Обставини справи, встановлені судом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки Мазда 6.2.5, реєстраційний номер НОМЕР_1, його власником є ОСОБА_5 (а.с. 27).

Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року по справі № 183/501/17 (3/183/319/17) про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_2 визнано винною в тому, що вона 31 березня 2017 року о 03.00 годині, керуючи автомобілем Мазда 6, державний номер НОМЕР_1, не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого скоїла наїзд на в'їзну стеллу, ліхтарний стовп, бордюри, паркан та бетонну плиту, що належить АЗС «Скай» (а.с. 8).

Встановлені обставини у справі про адміністративне правопорушення щодо особи, яка керувала транспортним засобом 31.03.2017 року о 03.00 годині на АЗС «Скай» та особи, яка порушила Правила дорожнього руху України, внаслідок яких автомобіль марки Мазда 6.2.5, державний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, спростовують позицію відповідача про те, що вона не керувала транспортним засобом, викладену у запереченнях.

11 травня 2017 року за заявою ОСОБА_1 суб'єктом оціночної діяльності Петрюченко В.І. складено висновок по визначенню вартості матеріального збитку, вартості відновлювального ремонту, спричиненого володільцю КТЗ, згідно з яким встановлено, що вартість матеріального збитку спричиненого володільцю автомобіля Мазда 6.2.6, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 376113 грн. (а.с. 124-145). Вартість експертного дослідження становить 1500,00 грн. (а.с. 36).

За клопотанням відповідача судом призначалася судова автор товарознавча експертиза, проведення якої доручалося Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с. 162-163), за результатами якої судовий експерт не визначив вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Мазда 6,2,5», державний номер НОМЕР_1, оскільки на момент огляду було встановлено відновлення двох колісних дисків та проведення заміни пневматичних шин (а.с. 167-177).

За таких обставин, між сторонами вбачається спір щодо виплати вартості матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою власнику транспортного засобу за участю відповідача.

До спірних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального та процесуального закону.

За нормою частини третьої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наявність постанови суду, якою встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП, відсутність інших доказів сторін з приводу даного факту, докази про право власності позивача на транспортний засіб, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП, суд приходить до висновку, що подія ДТП, яка спричинила майновий збиток позивача сталася з вини відповідача.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно до п. 4. абз. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Так, відповідно до висновків викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Згідно до Постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року по цивільній справі №6-691цс15 роз'яснено, що відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позивач обрав вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням належного йому автомобіля, яка, згідно висновку експертного дослідження від 11.05.2017 року становить 376113 грн. Зазначена експертиза не викликає у суду сумнівів з точки зору належності та допустимості, оскільки на дослідження експертом викликалася ОСОБА_2, про що міститься квитанція про оплату повідомлення у розмірі 49,20 (а.с. 39), експертом використані відповідні Методики для проведення такого роду дослідження.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, слід звернути увагу на наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач наполягає на тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль, на відновлення якого йому необхідно докласти зусиль, що в сукупності істотно змінило життєві відносини і порушило його звичний спосіб життя, потягло за собою душевні хвилювання та зміну стану здоров'я.

Між тим, враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, при якій і власник транспортного засобу знаходився всередині автомобіля, і ОСОБА_2 вільно використовувала автомобіль власника, суду, не доведено наявність душевних страждань позивача, які істотно вплинули на його звичний спосіб життя та зміну життєвих відносин, як і не надано доказів погіршення стану здоров'я позивача, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону.

Так,статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 4112 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог), витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Страхова компанія «ПрАТ «Страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 379252,20 грн. (триста сімдесят дев'ять тисяч двісті п'ятдесят дві грн., 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 4112,70 грн., витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1000 грн. (одна тисяча грн.), а всього 5112,70 грн. (п'ять тисяч сто дванадцять грн., 70 коп.).

В іншій частині позову ОСОБА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.