Справа № 697/190/19
Провадження № 2/697/198/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 р.

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русаков Г.С., розглянувши матеріали, цивільної справи № 697/190/19, провадження 2/697/198/2019 за позовною заявою заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Канівської районної ради до Канівського районного будинку школярів та юнацтва про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Канівської районної ради до Канівського районного будинку школярів та юнацтва про визнання незаконним та скасування наказу.

У відповідності до ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позові чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ч. 3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Пред'являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить з необхідності вирішення проблем суспільного значення. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що внаслідок прийнятого оспорюваного рішення, порушуються основні завдання позашкільної освіти.

Судом встановлено, що позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Канівської районної ради.

Реалізацію державної політики в галузі освіти в межах Канівського району , у тому числі повноваження щодо забезпечення доступності позашкільної освіти, створення безпечних умов навчання та виховання дітей, забезпечує відділ освіти, молоді та спорту Канівської РДА як державний орган управління освітою.

Вказані завдання та повноваження відділу освіти закріплено в ч.5 та ч.6 Положення про відділ освіти, молоді та сорту Канівської РДА затвердженого розпорядженням районної державної адміністрації від 11.10.2016 № 256.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є відділ освіти, молоді та спорту Канівської районної державної адміністрації.

У відповідності до ст. 62 Закону України «Про освіту» органами управління у сфері освіти є у тому числі органи державної влади, яким підпорядковані заклади, органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 10 Закону України «Про позашкільну освіту» органи місцевого самоврядування, як органи управління позашкільною освітою, забезпечують збереження і зміцнення матеріально-технічної бази закладів позашкільної освіти, розвиток їх мережі, ефективне використання закріплених за ними земельних ділянок; виконують функції засновників щодо заснованих ними закладів позашкільної освіти.

Канівська районна рада Черкаської області є засновником Канівського районного Будинку школярів та юнацтва.

Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Проте, орган місцевого самоврядування Канівська районна рада, до компетенції якого віднесено повноваження по здійсненню захисту інтересів держави, не здійснює своїх повноважень по зверненню до суду з відповідним позовом про захист цих інтересів.

Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року по справі № 922/901/17 викладено правову позицію з приводу підстав для представництва прокурора.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3) ч. 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3) ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3) ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що органи, уповноважені здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснюють відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді спору.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Однак, як вбачається з поданого заступником керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області позову, прокурором не надано належних та допустимих доказів нездійснення або неналежного здійснення повноважень Канівською районною радою (її посадових осіб) щодо захисту вказаних прокурором у позові прав та інтересів .

Підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються судами першої та апеляційної інстанцій, які мають досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п.3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України.

Таким чином, вбачається, що прокурором при зверненні до суду з вказаним позовом не виконано вимоги ч.4 ст. 56 ЦК України.

У відповідності до ч.4 статті 56 ЦК України, невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦК України.

Згідно до ч.4 ст. 185 ЦК України, у разі відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на вимоги статей 56 та 185 ЦК України, є підстави для повернення даної позовної заяви прокуророві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 56, 185, 258, 260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Канівської районної ради до Канівського районного будинку школярів та юнацтва про визнання незаконним та скасування наказу, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Г . С . Русаков