Справа № 466/4380/17
У Х В А Л А

29 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника стягувача Саницького А.І ОСОБА_3

приватного виконавця Меленчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.2019 року у справі № 466/4380/17.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.10.2019 року тимчасово обмежено його у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання покладених на нього зобов`язань згідно з виконавчим листом №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн та 84664,30 грн 3% річних. Проте, ОСОБА_1 зазначає, у нього немає у власності майна чи грошових коштів, достатніх для виконання зобов`язання з повернення боргу. Також заявник зазначає, що ним не отримувалися виклики виконавця.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просив його заяву задовольнити, пояснив, що він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, а також не отримував викликів державного виконавця. Про рішення суду йому було відомо, він пропонував ОСОБА_4 в погашення заборгованості навчання у школі пілотів. Заявник зазначає, що після того, коли він дізнався про виконавче провадження, намагався добровільно відшкодовувати кошти за рішенням суду. Крім того, у судовому засіданні заявник вказав, що для того, щоб він погашав заборгованість йому необхідно виїжджати за кордон. Ним також здійснювалися виїзди в Німеччину, проте проживання йому оплачувала німецька сторона, та виїзди в Канаду, поїздку в яку оплачували знайомі. Його заробітна плата за місяць становить 4 тис.грн, майна на праві власності він не має. Користується автомобілем, який бере в оренду, проживає в будинку, який теж орендує.

У судовому засіданні представник заявника вимоги, викладені у заяві підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним, додатково зазначив, що ОСОБА_1 працює за кордоном, щоб погасити заборгованість, у зв`язку із чим обмеження у праві виїзду за межі України унеможливлює виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості.

Приватний виконавець Меленчук В.І. у судовому засіданні зі заявою не погодився у зв`язку із безпідставністю такої, просив суд не скасовувати встановлене обмеження у праві виїзду за межі України. Зазначив, що після постановлення судом такої ухвали божник сплатив 36000 грн, тобто лише такі дії стали дієвими для погашення боргу. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалася ОСОБА_1 , однак всі поверталися, без вручення, за закінченням терміну зберігання. Відтак, припускає, що ОСОБА_1 свідомо ухилявся від їх отримання.

Представник стягувача ОСОБА_5 А.І. у судовому засіданні заперечив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , пояснив, що після вжиття судом заходів у виді тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за кордон, ОСОБА_1 почав погашати заборгованість. Крім того, зазначив, що покликання заявника про те, що його поїздки за кордон є службовими нічим не підтверджені. Також зазначив, що ОСОБА_1 користується автомобілем преміум класу, за який сплачує орендну плату, проживає в будинку, площа якого понад 300 м.кв, за який також сплачує орендну плату. Часто перетинає державний кордон України, є власником приватної фірми. Тобто, рівень життя ОСОБА_1 явно не відповідає зазначеним ним доходам. Лише після заходів забезпечення, почав вчиняти дії по погашенню заборгованості.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. перебуває виконавче провадження ВП №59410313 з примусового виконання виконавчого листа №466/4380/17, виданого 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, а також виклики державного виконавця неодноразово скеровувалися боржнику, однак листи поверталися без вручення, за закінченням терміну зберігання.

З метою виконання вищевказаного виконавчого листа, приватним виконавцем було вжито ряд заходів передбачених законом України «Про виконавче провадження», які були безрезультатними, що слугувало підставою для звернення до суду із поданням про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.2019 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до виконання покладених на нього зобов`язань згідно з виконавчим листом №466/4380/17, виданим 28.02.2019 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. та 84664,30 грн. 3% річних.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Статтею 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Пантелеєнко проти України" від 29.06.2006 року вказав, що стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі. Дія статті 13, отже, полягає в тому, щоб національний засіб захисту відповідав суті "небезпідставної скарги" за Конвенцією та гарантував належну допомогу, хоча Договірні Сторони можуть на свій розсуд обирати, як вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання в рамках цього положення

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою відповідно до ст. 441 ЦПК України, просить скасувати застосовані судом обмеження. В обґрунтування заяви посилається на часткове погашення заборгованості на користь ОСОБА_4 надавши квитанції на загальну суму 35000 грн. За таких обставин вважає, що відпали підстави для його обмеження у праві виїзду за кордон України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. Виконання вказаного судового рішення, є стадією судового розгляду, та має приорітет над окремими правами сторін.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є головою ТзОВ «Сейбер». Суд критично оцінює покликання заявника про те, що у нього відсутні грошові кошти та майно, достатніх для виконання зобов`язання з повернення боргу, оскільки останнім не надано в розпорядження суду жодних доказів того, що неодноразові поїздки за кордон він не оплачував.

Крім того, беззаперечно встановлено, що рівень видатків (а саме неодноразові поїздки за кордон, оренда автомобіля, оренда будинку, тощо), значно перевищують представлений ОСОБА_1 суду рівень доходу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний час немає підстав для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань ОСОБА_1 розпочалося лише після постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відтак, суд вбачає даний захід єдиним ефективним у виконанні рішення суду.

Відповідно до частини 8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: О. І. Баєва