Справа № 723/4167/18
Провадження № 2/723/103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецькоi областi в складi:

головуючого суддi Бужори В.Т.

при секретарi Чікал І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сторожинець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказують, що 24 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що виконкомом Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області зроблений відповідний запис за номером 22. У шлюбі у них народилась одна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року вказаний шлюб розірваний.

За 17 років шлюбу сторонами спільно набуто певне майно.

Зокрема, окрім товарів домашнього вжитку та побуту, у шлюбі сторонами збудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 А. Загальна площа будинку 178 кв.м., житлова - 73,30 кв. м.

У відповідності до звіту №05/09-2016 ТО про проведення технічного обстеження, здійсненого експертом Лещишиним В.В., встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вказаного житлового будинку.

З листа спеціаліста у галузі архітектури Гонтарюк Г.Т. №1 від 23.08.2017 року, встановлено, що відсоток готовності будинку АДРЕСА_1 становить 100%.

Загальна вартість спірного будинку згідно технічного паспорта становить 1 617 689 грн.

Житловий будинок збудований на земельній ділянці кадастровий номер :02:001:0048, площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 згідно Державного акту серії ЯЕ №352162 від 16.05.2008 р.

У той же час, з метою уникнення поділу даного будинку, відповідачем не вживаються заходи до введення його в експлуатацію та на даний час спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва.

Адвокат Герегова Н.І. змінила предмет позову.

Представник позивача та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові та письмових поясненнях щодо позову.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав вимоги позову, вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що відповідно до копій будівельного та технічного паспорта на житловий будинок та інші надвірні споруди, забудовником житлового будинку та інших надвірних споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 , а позивачка ОСОБА_1 є лише замовником виготовлення технічного паспорта. ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки, яку набув в порядку приватизації, площею 0. 25 га кадастровий номер :02:001:0048 , яка розташована в АДРЕСА_1 і на якій побудований житловий будинок та інші надвірні споруди.

З технічного паспорта, вбачається, що позивачкою та відповідачем будівництво житлового будинку літ « А-11» , надвірних споруд , - сарай літ. «Б», «Г»,» «Д», які розташовані в АДРЕСА_1 , здійснено самочинно. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що виконкомом Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області зроблений відповідний запис за номером 22. У шлюбі у них народилась одна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 11)

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року вказаний шлюб розірваний.

За 17 років шлюбу сторонами спільно набуто певне майно.

Зокрема, окрім товарів домашнього вжитку та побуту, у шлюбі сторонами збудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 178 кв. м., житлова - 73,30 кв. м.

В матеріалах справи міститься висновок судово будівельно - технічної експертизи №19006 від 13.05.2019 року, готовність спірного незавершеного будівництва становить 87 %, ринкова вартість об`єкта 1339700 грн.

Як вбачається з технічного паспорта, позивачкою та відповідачем будівництво житлового будинку літ « А-11», надвірних споруд, - сарай літ. «Б», «Г»,» «Д», які розташовані в АДРЕСА_1 , що являється предметом спору за даним позовом здійснено самочинно. (а.с. 229)

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з чинним законодавством України, в тому числі статті 57 Сімейного кодексу України, встановлюється перелік об`єктів прав особистої власності подружжя, які не підлягають розділу. До їх числа відносяться: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Власність, яка належить одному з подружжя до реєстрації шлюбу, так само як і набута в подарунок або успадкована (незалежно від способу прийняття спадщини), спільно нажитим майном не є, а є особистою власністю. Претендувати на особисту власність без згоди власника ніхто не має права.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи, №19006 від 13.05.2019 року, готовність спірного незавершеного будівництва становить 87 %, ринкова вартість об`єкта 1339700 грн. (а.с. 166)

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Відповідно до Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Міністерства ЖКГ України № 55 від 18.06.2007 року не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Відповідно до частини першої, статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

ВССУ вказав, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право / п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України / про правовий режим самочинного будівництва /. Постанова від 07.02.2018 року у справі № 127/18746/15-ц.

Таким чином позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок та інше нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не може бути задоволена.

Позивачка не надала суду докази - перелік матеріалів чи обладнання використаного під час будівництва житлового будинку та надвірних споруд.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Вимога позивачки про визнання за нею права власності на 70/100 ідеальних часток земельної ділянки розміром 0.25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка розташована в АДРЕСА_1 , на якій розташовані житловий будинок та інші надвірні споруди, є незаконно, так як дана земельна ділянка набута в порядку приватизації ОСОБА_3 , а не набута у власність позивачем та відповідачем за спільні кошти тобто вона не являється спільною сумісною власністю.

Таким чином, суд доходить висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись Пленумом Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"; Пунктом 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», Пунктом 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5; статтями 3, 21, 57, 60, 62, 69, 70, 74 СК України; статтями 15,16, 183, 316, 317, 325-328, 356, 358, 364, 367, 368, 376, 392, 1216, 1217, 1218, 1261, 1270 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,-

ухвалив :

У задоволенні позову , ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2019 року.

СУДДЯ: