Дата документу 18.12.2019 Справа № 331/8621/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/8621/17Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/2568/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Крилової В.В.

за участю секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Яценка Дмитра Валерійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т. с. 1 а.с.2-4), в якому просив стягнути з відповідача відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 7912,09 грн. та завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. внаслідок залиття квартири, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.2007 року належить йому - ОСОБА_3

ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Квартира відповідача знаходиться над квартирою позивача.

23 лютого 2017 року квартиру позивача було залито з квартири відповідача. ОСОБА_1 не визнав свою вину в залитті та відмовився відшкодовувати збитки, мотивуючи це тим, що за залиття повинно відповідати КП «Водоканал».

Відповідно до акту про залиття від 23.02.2017 року, складеного комісією правління ОСББ «Дубовка» за участю позивача та відповідача, залиття квартири позивача сталося внаслідок протікання в системі холодного водопостачання на основному вхідному трубопроводі у квартирі відповідача.

Згідно із висновком Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 192-17 від 28.07.2017 року, вартість матеріальної шкоди (ремонтно-відновлювальних робіт) у квартирі АДРЕСА_1 , складає 4311,00 грн.

За проведення експертного дослідження позивачем сплачено 3601,09 грн.

Також позивач вважає, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя суду першої інстанції Антоненко М.В. (т.с. 1 а.с. 17).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 20) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року (т.с. 1 а.с. 143-148) позовну заяву ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану матеріальну (майнову) шкоду в розмірі 4311,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану моральну (немайнову) шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення експертного дослідження № 192-17 від 18.05.2017 року в сумі 3565,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Яценка Д.В. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 151-156) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 159).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 165) в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 1 а.с. 168).

Ухвалою апеляційного суду вищезазначену справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників та без проведення судового засідання (т.с. 1 а.с. 168).

Суддя - доповідач перебувала у відпустці у період з 30.07.2019 року по 30 08.2019 року (т.с. 1 а.с. 170-171).

Позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 1 а.с. 172-178).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 1 а.с. 179-180).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2019 року (т.с. 1 а.с. 181) із урахуванням конкретних обставин справи, розгляд справи призначено з повідомленням учасників справи; у зв`язку з тим, що судді Запорізького апеляційного суду на теперішній час не мають повного доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витребувано у Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в строк до 15.10.2019 року інформацію про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ,- квартиру АДРЕСА_2 .

Однак, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради листом від 30.09.2019 року № 01-12/02/2777 за підписом заступника директора департаменту Бабіч А.М., виконавця Герговської, НОМЕР_3, не звертаючи взагалі уваги на зміст та причини вищезазначеного запиту апеляційного суду, надав відповідь на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду (а.с. 186-187), в якій зазначав, що Запорізький апеляційний суд може безпосередньо сам отримати вищезазначену інформацію через доступ до Державного реєстру прав або рекомендовано зацікавленим особам звернутись до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради шляхом подання відповідної заяви до одного з центрів надання адміністративних послуг за адресами: м. Запоріжжя вул. Українська, 50, вул. Кіяшка б. 22, вул. Л. Чайкіної, 56, вул. Чумаченко б. 32, бул. Центральний б. 27 .

Позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду докази належності йому на праві власності його вищезазначеної квартири (т.с. 1 а.с. 198-200).

У судовому засіданні 16 жовтня 2019 року апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності належним чином повідомленого апеляційним судом про дату час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, відповідача ОСОБА_1 : заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Яценка Д.В. (т.с. 1 а.с. 155-156) та позивача ОСОБА_3 , у розгляді цієї справи оголошено перерву, ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 208) повторно витребувано у Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в строк до 23.10.2019 року інформацію (витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи реєстраційну справу (справи, копію, копії) стосовно прав на квартири сторін у цій справі: № 11 та № 16 в будинку АДРЕСА_1 станом на час залиття квартири - 23 лютого 2017 року.

22 жовтня 2019 року представник відповідача Яценко Д.В. надав апеляційному суду через канцелярію витяг з Державного реєстру речових прав від 17.10.2019 року (т.с. 1 а.с. 213-215), за змістом якого власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (1/1) на підставі договору дарування, серія та номер: 3699, виданого 11.09.2018 року, видавник: Вартанова О.С. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

23 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_3 надав апеляційному суду через канцелярію витяг з Державного реєстру речових прав від 23.10.2019 року (т.с. 1 а.с. 216-222), за змістом якого власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (1/1) на підставі договору дарування, серія та номер: 3699, виданого 11.09.2018 року, видавник: Вартанова О.С. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, відомості про реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_1 відсутні.

У судовому засіданні 23 жовтня 2019 року апеляційним судом продовжено розгляд цієї справи по суті за відсутності належним чином повідомленого апеляційним судом про дату час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, відповідача ОСОБА_1 : досліджено надані сторонами докази належності квартири АДРЕСА_2 на теперішній час, заслухано додаткові пояснення представника відповідача та позивача, у розгляді цієї справи оголошено перерву, ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 227) клопотання позивача задоволено, витребувано в строк до 13.11.2019 року у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. фотокопію документів, у тому числі фотокопію правовстановлюючого документу дарувальника на квартиру АДРЕСА_2 , що стали підставою для посвідчення нею 11.09.2018 року договору дарування серії та номер: 3699 вищезазначеної квартири відповідача на користь ОСОБА_4

30 жовтня 2019 року Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надано інформацію щодо договору дарування вищезазначеної квартири відповідачем (т.с. 1 а.с. 231-236).

08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надано належним чином завірені копії документів (т.с. 1 а.с. 239-241)., на підставі яких 20.09.2018 року укладався договір дарування квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у тому числі свідоцтва від 12.06.2008 року про право власності на нерухоме майно у вигляді вказаної квартири на ім`я ОСОБА_1 (1/1), виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 197 від 06.05.2008 року (т.с. 1 а.с. 241).

У судове засідання 18 грудня 2019 року повідомлений апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 1 а.с. 248-250) відповідач ОСОБА_1 у цій справі не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_1 у цій справі і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника - адвоката Яценка Д.В. (т.с. 1 а.с. 155) та позивача ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника відповідача та позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши надані нотаріусом матеріали та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Яценка Д.В. у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 23 лютого 2017 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 з квартири № 16 в цьому будинку, яка розташована поверхом вище. Причиною залиття стала теча в місці з`єднання лічильника холодної води з трубою в квартирі № 16 . Внаслідок залиття відбулося пошкодження стелі та підлоги в квартирі позивача.

Вказані обставини визнані сторонами в суді першої інстанції в заявах по суті справи та в поясненнях учасників і їх представників (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Достовірність цих обставин та добровільність їх визнання сумніву у суду не викликають.

Ці ж обставини підтверджені поясненнями допитаних свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до акту про залиття від 23.02.2017, складеного ОСББ «Дубовка» за участю позивача та відповідача (т.с. 1 а.с. 6), залиття квартири позивача сталося внаслідок протікання в системі холодного водопостачання на основному вхідному трубопроводі у квартирі відповідача. Протікання виявлено після запірного вентиля. Наслідки залиття: на підвісній гіпсовій стелі коридору виявлено промокання, в коридорі пошкоджено декілька паркетних дошок внаслідок потрапляння на них холодної води.

Вказані обставини визнані сторонами в суді першої інстанції в заявах по суті справи та в поясненнях учасників і їх представників (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Достовірність цих обставин та добровільність їх визнання сумніву у суду не викликають.

Згідно із висновком Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 192-17 від 28.07.2017 (т.с. 1 а.с. 8-11), вартість матеріальної шкоди (ремонтно-відновлювальних робіт) у квартирі АДРЕСА_1 , складає (з урахуванням ПДВ) 4311 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № 531 від 18.05.2017 року (т.с. 1 а.с. 12-13) вартість експертного дослідження складає 3565,44 грн.

За квитанцією № 17791346 від 06.06.2017 року (т.с. 1 а.с. 14) ОСОБА_3 сплатив на рахунок Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 3565,44 грн.

З акту зняття контрольних показів від 23.02.2017 року (т.с. 1 а.с. 30) встановлено, що представником КП «Водоканал» виявлена теча води в місці з`єднання водоміру з трубою.

В акті про монтаж засобу вимірювальної техніки від 04.04.2016 року (т.с. 1 а.с. 31) слюсарем ремонтником КП «Водоканал» 24.02.2017 зроблений допис про те, що теча усунута.

01.01.2017 року голова правління ОСББ «Дубовка» (т.с. 1 а.с. 47) видав довіреність управителю Корженевському Ю.В. вести від імені ОСББ справи у всіх органах. Також передбачено право управителя складати і підписувати акт про залиття, аварії, пошкодження майна власників квартир ОСББ.

24.09.2018 року технічним директором КП «Водоканал» (т.с. 1 а.с. 106-107) надано ОСОБА_3 відповідь № 13220, з якої вбачається, що 04.04.2016 року в квартирі за адресою по АДРЕСА_2 споживачу ОСОБА_1 було встановлено, опломбовано засіб вимірювальної техніки. Роботи були прийняті споживачем без зауважень. Протікання відбулося майже через рік після встановлення лічильника. Тому протікання відбулося через неналежне виконання споживачем обов`язків по утриманню та обслуговуванню водопровідних мереж. КП «Водоканал» не обслуговує внутрішньо будинкові мережі.

Наданий відповідачем ОСОБА_1 суду першої інстанції договір від 27.12.2012 року (т.с. 1 а.с. 34-36), укладений між ним та КП «Водоканалом» про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, не містить положень про відповідальність КП «Водоканалом» за труби та обладнання, які знаходяться в квартирі споживача.

Позивачем суду першої інстанції наданий для огляду договір з КП «Водоканалом» про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, який за змістом співпадає з договором, наданим відповідачем.

Договір містить також обов`язки споживача. Так, пунктом 15 договору передбачений обов`язок споживача: 9) за власний рахунок проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів, пристроїв та обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до ст. 319 ч. 4, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки і лічильник, і труба холодного водопостачання знаходилися в квартирі відповідача, вони йому належать та за їх технічний стан несе відповідальність саме власник, а не сторонні особи.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина відповідача в залитті квартири позивача доведена повністю.

Також суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги у цій справі доводи відповідача про вину у залитті позивача, який з вечору виявив протікання, але не відреагував на нього. Це твердження нічим не підтверджено. Навіть свідок ОСОБА_4 в судовому засідання ці обставини не підтвердила.

Також суд першої інстанції правильно не прийняв до у ваги у цій справі заперечення відповідача проти вимоги позивача про стягнення вартості експертного дослідження, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із ст. 139 ч. 6 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем надані суду першої інстанції докази (т.с. 1 а.с. 14), що підтверджують понесені ним витрати на проведення експертизи.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 35,65 грн. (т.с. 1 а.с. 14) банківської комісії за прийняття платежу з оплати експертизи задоволенню не підлягає, оскільки не є витратою, пов`язаною із розглядом справи.

Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналізуючи положення ст. 1166 ЦК України, суд першої інстанції правильно зазначав, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

За положеннями ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 23 лютого 2017 року з вини ОСОБА_1 відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим позивачу ОСОБА_3 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 4311,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням прав споживача 10000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, проживання в квартирі, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Витрачання додаткового часу на пошуки спеціалістів, які б усунули наслідки залиття.

Відповідно до ст. 23 ч. 1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд першої інстанції правильно вважав, що вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу підтверджується матеріалами справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно визначив залежно від характеру та обсягу страждань, про які зазначав позивач та характеру немайнових втрат.

Суд першої інстанції також правильно вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. не є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно врахував тривалість порушення прав позивача з лютого 2017 року й до теперішнього часу.

Тому суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості дійшов правильного висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Яценка Д.В. є такими, що дублюють доводи заперечень сторони відповідача у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку в рішенні суду, що є предметом апеляційного перегляду на теперішній час у цій справі, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував сторони, досліджував докази сторін, допитував свідків тощо.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі в частині задоволення останнього.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Яценка Д.В .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі є отримані в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України апеляційним судом докази належності саме відповідачу ОСОБА_1 , як одноособовому власнику, квартири АДРЕСА_2 з 12.06.2008 року (свідоцтво, копія т.с. 1 а.с. 241) і по 11.09.2018 року (до укладення договору дарування останньої із ОСОБА_4 , копія т.с. 1 а.с. 239) та у тому числі на день залиття квартири позивача (23.02.2017 року).

Відповідно до ст. 319 ч. 4, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, не має значення, що, будучи власником квартири АДРЕСА_2 на день залиття квартири позивача 23.02.2017 року, ОСОБА_1 фактично не проживав в останній деякий час чи укладав у будь-який час договір оренди відносно іншої квартири у м. Києві з будь-якою особою на будь-який термін (т.с. 1 а.с. 37-38).

Додатковими вищезазначеними доказами у цій справі апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є належним відповідачем за вищезазначеним позовом позивача у цій справі.

Наявність на день залиття квартири позивача при вищевикладених обставинах будь-яких правовідносин (договірних тощо) відповідача ОСОБА_1 із КП «Водоканал» не виключає правильність висновків суду першої інстанції у цій справі. ОСОБА_1 не позбавлений права вирішувати будь-які питання із КП «Водоканал» у подальшому окремо від цієї справи.

Крім того, в силу вимог ст. 102 ч. 3 ЦПК України висновок експерта може бути виготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Тому, вищезазначений висновок експерта щодо розміру шкоди позивача, виготовлений на замовлення позивача, та наданий позивачем до його позову у цій справі, є належним доказом у цій справі та витрати позивача, понесені на отримання останнього у сумі 3565,44 грн., є судовими витратами позивача у цій справі (ст. ст. 133, 139 ЦПК України).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Яценка Д.В. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Яценка Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 21.12.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Крилова О.В.