Провадження № 2/243/100/2019
Справа № 243/7065/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення він спадкування та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення він спадкування та визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2017 року позовні вимоги про встановлення факту мешкання однією сім'єю чоловіка та дружини без укладення шлюбу - задоволені, однак рішення було скасовано апеляційним судом у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі у якості відповідача. Вказала, що з січня 2000 року по квітень 2004 року вона та ОСОБА_5 мешкали однією сім'єю у АДРЕСА_1, однак в травні 2004 року переїхали у м. Слов'янськ. 19.05.2004 року вона та ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_1 за її рахунок, так як вона мала банківський вклад з виплатою процентів у м. Запоріжжя на суму 20000,00 грн., які були нею отримані 13.02.2004 року. Квартира була оформлена на ім'я ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що вона була зареєстрована у м. Запоріжжя та вона мала можливість отримати квартиру за рахунок держави.

Зазначила, що її ОСОБА_5 був інвалідом та мав третю групу з 2008 року, а у 2014 році отримав першу групу. Останній потребував стороннього догляду, та у зв'язку з цим, вона постійно була поряд. Крім того, у ОСОБА_5 був сахарний діабет, постійно приймав інсулін. Всі витрати на лікування сплачувала ОСОБА_1 Додала, що ОСОБА_3 постійно мешкав окремо, ухилявся від надання матеріальної допомоги батьку.

В 2005 році ОСОБА_1 т ОСОБА_5 намагались зареєструвати шлюб, однак за сімейними обставинами зробити не змогли. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, всі витрати на поховання понесла позивач. Зазначила, що відповідач з 2004 року тримав злобу на батька, постійно бажав смерті батьку, не підтримував ніяких стосунків. Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ст.122 ч.1 КК України у зв'язку з нанесенням батьку умисних тяжких ушкоджень. У зв'язку з цим, ОСОБА_5 потрапив до лікарні та у нього погіршився зір. Вважає, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування.

Просить суд, встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкали однією сім'єю як чоловік та дружина з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_6. Відсторонити ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила їх повністю задовольнити. Додатково пояснила, що вона з померлим ОСОБА_5 мешкала однією родиною з січня 2000 року. Їй було відомо, що останній перебував у зареєстрованому шлюбу, однак він мешкав у будинку, а дружина у флігелі. Спірну квартиру придбали за її рахунок, оскільки померлий повинен був віддати кошти своїй дружині, гроші у неї знаходились на депозиті. У придбаній квартирі почали мешкати з 2004 року. ОСОБА_5 з сином постійно мав конфлікти, син погрожував та ображав батька, та після їхньої бійки у ОСОБА_5 погіршився зір. Лікуванням ОСОБА_5 займалась тільки вона, у період АТО син не допомагав, та у зв'язку з цим, вона вийшла рано на пенсію для того, щоб доглядати за померлим. Крім того, відповідач на похорони та поминальний обід не прийшов. Допомогу на поховання отримала у розмірі 4000,00 грн. З 18.01.2017 року та до своєї смерті ОСОБА_5 погано себе почував, вона доглядала за ним, викликала лікарів, просила допомоги у рідної сестри ОСОБА_5, син допомоги на лікування батька жодного разу не надав.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 30.07.2018 року (а.с.39), у судовому засіданні заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила їх задовольнити. Додала, що доказом того, що спірна квартира була придбана за рахунок позивача може слугувати договір про банківський вклад. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 мешкали за адресою: АДРЕСА_1, з травня 2004 року. ОСОБА_5 хворів, був інвалідом, та доглядом за останнім займалась ОСОБА_1 Померлий із сином мав дуже неприязні відносини, бив батька. ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі з 2013 року, оплачує всі комунальні послуги. Також, поховала ОСОБА_5, та провела всі витрати за власний рахунок.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі, та пояснив, що його батько у будинку м. Святогірську мешкав до 2010 року, а мати у флігелі, йому не відомо точної дати, коли вперше побачив позивача. Коли його батьки розійшлись, почали ділити сумісне майно, а саме будинок та машину, за машину батько віддав кошти матері. У 2016 року батько продав Ѕ частину будинку та машину, коштів від продажу він не бачив. Додав, що він не був присутнім на похованні батька, оскільки перебував на заробітках, однак його родина була присутньою на похоронах. Підтвердив, що у 2012 році його було засуджено за бійку з батьком, після цього суперечок не було. Дати знаходження батька у лікарнях - не пам'ятає. Вказав, що батько придбав квартиру за власний рахунок.

Крім того, 20.08.2018 року відповідачем надано відзив з якого слідує, що його батько перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю до 18.06.2003 року та проживав у м. Святогірську. Вважає, що підстав для визнання факту проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю з 2000 року - немає. Із наданою картки для прописки слідує, що позивач зареєстрована у спірній квартирі з 10.07.2012 року по 10.01.2013 року, однак доказів в підтвердження реєстрації з 13.02.2013 року також не надала. Крім того, вважає, що не відповідає фактичним обставинам і те, що з травня 2004 року вона проживала з батьком у спірній квартирі. Постійним місцем проживанням ОСОБА_5 по 10.11.2009 року був будинок АДРЕСА_2. Вважає, що твердження позивачки щодо того, що він ніколи не підтримував зв'язок з батьком має протиріччя. Додав, що позивач не визначилась в способі захисту своїх прав, бо не зазначила на якій правовій підставі за нею потрібно визнати право власності на спірну квартиру, та у зв'язку з цим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.45-46).

Представник відповідача ОСОБА_4, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, додала, що позивач у позовній заяві просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 2004 року, однак у судовому засіданні вказала, що з померлим почала мешкати у спірній квартирі з травня 2004 року. Вважає, що не має підстав визнавати за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, оскільки не має доказів, які підтверджуюсь, що саме за кошти ОСОБА_1 була придбана спірна квартира. ОСОБА_5 мав гроші для придбання квартири, оскільки працював до 2013 року. Крім того, померлому належала 1/2 частина будинку АДРЕСА_2, однак ОСОБА_1 разом із померлим не мешкала у будинку. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, та знайома з останньою з травня 2004 року, оскільки позивач та ОСОБА_5 почали мешкати у квартирі однією родиною, мали добрі стосунки між собою. Вказала, що у квартирі була лише один раз за рік до смерті ОСОБА_5 Чула, що у останнього є син, однак з 2004 року ніколи його не бачила, хто саме придбав квартиру їй не відомо. Додала, що у квартирі декілька місяців мешкала стороння жінка, коли позивач поїхала до матері.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що з 05.06.2014 року вона знайома з позивачем та ОСОБА_5, вони познайомилися у період АТО, оскільки разом мешкали у м. Святогірську у пансіонаті «Сосновий бір», до цього знайомі не були. Після цього добре спілкувались та ходили один до одного у гості. Відомо, що у ОСОБА_5 був сахарний діабет, та останній тяжко хворів. Сина бачила один раз після АТО у 2015 році коли померлий продавав пів будинку у м. Святогірську, відносини між батьком та сином були не доброзичливі. ОСОБА_5 погано відзивався у сторону сина, оскільки відповідач його побив. За ОСОБА_5 доглядала ОСОБА_1, та коли останній помер вона разом із нею займалися організацією поховання, помінальний обід був у дворі. Додала, що померлий продав машину, однак точної дати не пам'ятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, квартири знаходяться поряд. З ОСОБА_5 знайомий з 2003 року, з того часу знає і позивача. ОСОБА_5 йому казав, що квартиру з позивачем придбали спільно, однак яку саме частку вклав померлий, йому не відомо. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мешкали однією сім'ю, вели спільний бюджет. Відомо, що ОСОБА_5 хворів та в нього був сахарний діабет, йому було важко ходити по квартирі, та за ним доглядала ОСОБА_1, організацією поховання займалась остання. Додав, що померлий казав, що в нього є син, однак не бажав з ним спілкуватись, оскільки син його бив.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, та додала, що знає ОСОБА_5 з 22.01.2000 року, познайомилися на дні народженні доньки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, та позивач представила ОСОБА_5 як свого друга. ОСОБА_5 працював водієм за маршрутом Слов'янськ - Запоріжжя. Відомо, що у ОСОБА_5 була дружина, однак він пояснював, що з нею не мешкає з 2000 року. У 2004 році позивач поїхала до м. Слов'янська, знала кошти з депозиту, придбала квартиру, однак оформила її на померлого. Відомо, що син бив батька. Позивач доглядала за померли та у зв'язку з цим вийшла на пенсію для того, що отримувати допомогу.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_5 з 1970 року, її чоловік перебував у дружніх стосунках з померлим. Повідомила, що ОСОБА_5 просив у неї допомоги стосовно пошуку квартири, оскільки розірвав шлюб з ОСОБА_1, та придбав квартиру коли відносин з позивачем не мав. Додала, що вперше побачила разом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 коли померлий вже мешкав на квартирі. Відомо, що ОСОБА_5 хворів, та в останній раз бачила його за рік до смерті. На похованні не була, оскільки позивач не сповістила про смерть. Відносини між ОСОБА_5 та відповідачем були звичайні, та померлий говорив, що купує квартиру для онука.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомила, що вона є невісткою ОСОБА_5, останній працював водієм та мав добрий заробіток. Відомо, що саме ОСОБА_5 купував спірну квартиру, позивача бачила один раз, коли саме не пам'ятає, однак відомо, що померлий їздив у м. Запоріжжя по роботі та бачився з ОСОБА_1 Додала що ОСОБА_5 хворів, однак мав змогу самостійно доглядати за собою. Крім того, зазначила, що разом із ОСОБА_5 мешкала ОСОБА_15 близько одного року у період коли померлий вже був знайомий з ОСОБА_1 У померлого з сином були звичайні відносини, за допомогою до сина не звертався, оскільки не мав потреби, спілкувалися телефоном.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_5 був її сватом, позивач декілька разів відвідувала померлого, оскільки була його коханкою, однак дату коли саме познайомилась з ОСОБА_1 - не пам'ятає. Відомо, що померлий придбав квартиру, однак мешкав самостійно. Також, знає про ОСОБА_15, яка мешкала з ОСОБА_5 Останній раз бачила ОСОБА_5 за місяць до смерті, він самостійно переміщався та обслуговувався.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила,що знайома з померлим ОСОБА_5 з 1989 року, та з травня 2011 року на протязі одного року - до березня 2012 року мешкала разом із ним у квартирі АДРЕСА_1, однією сім'єю, вели спільний бюджет. Останній раз бачила ОСОБА_5 за два місяці до його смерті, останній йшов з ОСОБА_1, та тримався за її руку. Додала, що у період їх спільного мешкання, ОСОБА_5, спілкувався із сином та онуком, сварок між ними не було.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.06.2017 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15) Причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується довідкою про причину смерті до форми № 106/о №638 від 23.06.2017 року (а.с.29).

ОСОБА_1 придбала все необхідне для поховання ОСОБА_5, що також підтверджується Договором - замовленням на організацію та проведення захоронення № 290 (а.с.31).

За життя ОСОБА_5 придбав двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою:АДРЕСА_1, яка і входить до спадкової маси.

Вказане майно належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 20.05.2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстровано у реєстрі за № 1772 (а.с.28).

ОСОБА_5 проживав на час смерті та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_5 відкрито спадкову справу № 280/2017.

Після смерті ОСОБА_5 06.07.2017 року в Першу слов'янську державну нотаріальну контору ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини за законом.

Крім того, 16.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Першої слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю першої черги, оскільки має намір звернутися до суду з позовом про усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування (а.с.30).

Щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з січня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)" до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно Акту № 366 від 20.07.2018 року, який складено керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ № 3» у присутності свідків - сусідів ОСОБА_20 та ОСОБА_21, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, мешкала з ОСОБА_5 з травня 2004 року і по день смерті останнього (а.с.38).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3, ОСОБА_5 та ОСОБА_24. перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.03.1970 року, та шлюб між ними було розірвано, про що складено 22.10.2003 року Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відповідний актовий запис № 427 (а.с.93-94).

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 без шлюбу до 22.10.2003 року, оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_24

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_5 мешкав у м. Святогірську до 2010 року, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наданими по справі доказами та поясненнями свідків.

Стосовно наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_16 зі сторони відповідача з приводу того, що ОСОБА_5 мешкав один у квартирі АДРЕСА_1, та ОСОБА_1 декілька разів його відвідувала, то суд відноситься до них критично, оскільки такі свідчення повністю суперечать поясненням інших свідків.

Крім того, суд зазначає, що факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з травня 2011 року по березень 2012 року, не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, так як свідки від відповідача - ОСОБА_14,ОСОБА_16, та ОСОБА_15 підтвердили факт того що саме в цей період померлий ОСОБА_5 та ОСОБА_15 мешкали разом однією сім'єю, пояснення свідків узгоджуються між собою та не мають протиріччя.

Також, суд приймає до уваги пояснення свідка зі сторони позивача ОСОБА_7. яка у судовому засіданні вказала, що коли позивач поїхала до матері у м. Запоріжжя з ОСОБА_5 мешкала інша жінка.

Беручи до уваги судову практику та вимоги закону, з приводу того, що не підлягають встановленню рішенням суду факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в період коли один з подружжя перебував у офіційному шлюбі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наданий акт № 393 від 11.08.2018 року, покази свідків, які надані в судовому засіданні щодо спільного проживання померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_1, між останніми мали місце фактичні сімейні відносини, що притаманні подружжю, ОСОБА_5 та позивач спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, а тому суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, в період з травня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, за виключенням періоду з травня 2011 року по березень 2012 року

Вирішуючи позовні вимоги стосовно усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5, та визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 (а.с.15).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги в порядку ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений законодавством строк звернувся до Першої слов'янської державної нотаріальної контори з відповідною заявлю про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами наданої спадкової справи, але свідоцтво про спадщину не видавалося у зв'язку із заявою, поданої позивачем про призупинення такої видачі (а.с.33-73).

Позивач та її представник ОСОБА_2, як підставу для усунення відповідача від права на спадкування за законом вказують на положення ч. 5 ст.1224 ЦК України, а саме: ОСОБА_3 постійно погрожував ОСОБА_5 фізичною розправою, бажав смерті; ухилявся від надання допомоги батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6 ст. 1224 ЦК України).

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 був інвалідом І групи по зору, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акту МСЕК (а.с.18).

З довідки № 1-р-1641-2 від 06.07.2017 року, яка видана заступником міського голови ОСОБА_23 слідує, що ОСОБА_5 знаходився на диспансерному обліку в КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов'янська» з приводу ішемічної хвороби серця, відділених наслідків гострого порушення мозкового кровообігу, цукрового діабету 2 типу. ОСОБА_5 не здатен був самостійно пересуватися, тому постійно надглядався вдома сімейним лікарем. Протягом 2017 року лікар оглядав хворого вдома - 10.01.2017, 18.01.2017,17.02.2017,1403.2017, 20.06.2017 (а.с.26).

ОСОБА_1 отримувала компенсаційну виплату у зв'язку із здійсненням догляду за інвалідом І групи з 10.02.2014 року по 11.11.2014 року, що підтверджується довідкою УСЗН від 11.08.2017 року (а.с.19).

ОСОБА_5 знаходився на обліку в Управлінні ПФУ у м. Слов'янську та отримував пенсію за інвалідністю з січня 2015 року по червень 2017 року у розмірі 2072,06 грн., щомісячно (а.с.57-58).

Причина смерті ОСОБА_5 - хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті до форми №106/о № 638 від 23.06.2017 року (а.с.29).

ОСОБА_1 придбала все необхідне для поховання ОСОБА_5, що підтверджується Договором - замовленням № 290 від 23.06.2017 року (а.с.31).

Також, відповідач ОСОБА_3 знав про стан батька, який був зумовлений хворобами, який не міг самостійно забезпечити умови свого життя, оскільки був інвалідом І групи, потребував стороннього догляду, допомоги, розумів свій обов'язок щодо надання допомоги, яка була необхідна для спадкодавця, мав реальну можливість надавати допомогу, однак свідомо ухилявся надавати ОСОБА_5 потрібний догляд.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 за станом здоров'я знаходився безпорадному стані, та що за ним добросовісно здійснювала догляд лише позивач ОСОБА_1

Крім того, суд враховує, що конфлікт між померлим ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_3 мав місце, що підтверджується вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2013 року по справі № 243/3078/13-к, який набув законної сили 12.08.2013 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 було завдано батькові ОСОБА_5 різні тілесні ушкодження середньої тяжкості, які вимагали термін заживлення понад 21 доби (а.с.21-24).

02.09.2013 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області було видано виконавчий лист про стягнення щ ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. (а.с.25).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення свідків, керуючись ст.1224 ч.5 ЦК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», суд вважає, що відповідача ОСОБА_3 слід усунути від спадщини після смерті його батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6

За таких обставин, ОСОБА_1, як спадкоємець за законом четвертої черги, спадкує після смерті ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218, 1224 ч. 5, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення він спадкування та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали як жінка та чоловік однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, з травня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, за виключенням періоду з травня 2011 року по березень 2012 року.

Усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 05 лютого 2019 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов