ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 661/610/18

провадження № 22-ц/819/1909/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чирського Г.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 06.09.2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість у сумі 26173,19 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 210,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20150,66 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 4090,00 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина), та 1222,53 грн. штрафу (процентна складова). Посилаючись на наведене, просили стягнути з відповідача на користь банку зазначену заборгованість.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій представник просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з договором №б/н від 06.09.2011 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 1700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Всупереч умов кредитного договору відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед кредитором.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 31.12.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 26173,19 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 210,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20150,66 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 4090,00 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина), та 1222,53 грн. штрафу (процентна складова).

Позиція апеляційного суду.

Згідно частини першої ст. 368 ЦПК України в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду спав у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що справа є малозначною, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06 вересня 2011 року укладений кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За вказаним кредитним договором відповідачу 06.09.2011 року видана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до квітня 2015 року (а.с.112).

Із довідки про умови кредитування, вбачається, що відповідачу визначено базову процентну ставку в місяць - 1,7 %, процентну ставку в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 7%, яка підписана відповідачем. Також передбачена сплата комісії за кредитне обслуговування та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від заборгованості (а.с.8).

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 31 грудня 2017 року становить 26 173,19 грн., яка складається із: 210 грн. - заборгованість за кредитом, 20 150, 66 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 090, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 500, 00 грн. - фіксована частина та 1222, 53 грн. - процентна складова.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг складають договір.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь Банку тіла кредиту, суд першої інстанції послався на пропуск Банком строку звернення до суду.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь Банку з відповідачки заборгованості, яка нарахована відповідно до пунктів, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг є обґрунтованим, оскільки підтверджуються встановленими обставинами справи.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з тих же підстав в частині стягнення на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею і комісією є невірними через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана позичальником 06.09.2011 року передбачено базову процентну ставку в місяць - 1,7 % (що становить 20,40% на рік) та сплату комісії за кредитне обслуговування і пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від заборгованості.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з розрахунком Банку, в якому, починаючи з вересня 2014 року, передбачено процентну ставку за кредитом у розмірі 34,80% на місяць на залишок заборгованості, а розмір пені - 2%, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , отже, позивачем не доведено, що відповідачка підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку ознайомилася і розуміла саме ці Умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення зобов`язань у зазначених в розрахунках Банку розмірах, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Таким чином, у цій справі сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,7 % на місяць (20,40% на рік) та сплату комісії за кредитне обслуговування і пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від заборгованості.

Крім того, неправильними є висновки суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки укладений між сторонами кредитний договір від 06.09.2011 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому у відповідачки до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів. Початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження та про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією та за тілом кредиту з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи із розміру відсоткової ставки 20,40% на рік, погодженої сторонами при підписанні заяви, сума відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки становитиме 11 794, 33 грн., а не 20 150, 66 грн., як зазначено у розрахунку Банку. Сума пені, виходячи з відсоткової ставки 1% становитиме 1950 грн., а не 4090, 00 грн. Заборгованість за кредитом підлягає стягненню у повному обсязі в сумі 210 грн. Обрахування суми відсотків, комісії та пені здійснено на підставі розрахунку Банку, наданого суду, а саме показниками за графами 12 і 14.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в справі сплачено 1762 грн. судового збору в суді першої інстанції та 2643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 4405 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог на суму 13 954, 33 грн., що становить 53,3 % від заявленої суми позову, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2347, 86 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.09.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею і комісією задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 210 грн. заборгованості за кредитом, 11 794, 33 грн. процентів за користування кредитом, 1 950 грн. заборгованості за пенею та комісією, а всього стягнути 13 954, 33 грн.

В іншій частині рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.09.2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2347, 86 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова