Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 760/8814/18

провадження № 61-11829св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання договору кредиту недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 405/21/07-Ж, відповідно до умов якого відповідач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 164 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних та поверненням суми кредиту згідно з графіком.

Цього ж дня, 05 квітня 2007 року, у забезпечення виконання умов кредитних зобов`язань за умовами договору між відповідачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки.

05 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір № 1 про внесення змін до договору кредиту від 05 квітня 2007 року № 405/21/07-Ж, яким змінено валюту кредитування та переведено суму кредиту на момент укладення договору в розмірі 118 947, 17 дол. США разом із нарахованими процентами в сумі 11 130, 05 дол. США в гривневий за курсом 8, 22 грн за 1 дол. США, що станом на дату укладання цього договору становило 1 069 234, 75 грн, та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних.

Позивач зазначила, що відповідно до заяви на видачу готівки від 05 квітня 2007 року № 35 в ній відсутній підпис позивача, як отримувача грошових коштів, який є обов`язковим у відповідності до норм чинного законодавства.

Крім того, позивач вказала, що, в порушення вимог частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладанні кредитного договору відповідач не надав позивачу інформації, зазначеної в даній статті, зокрема, не була надана письмова інформація про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також інформація про інші платежі з зазначенням бази їх розрахунку.

При укладанні та підписані договору № 1 про внесення змін до договору кредиту від 05 квітня 2007 року № 405/21/07-Ж відповідачем, у порушення пункту 1.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, не надано інформації про детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту, наведене в додатку № 2 до цього договору, який є невід`ємною його частиною.

Крім того, додаток № 2 позивачу відповідачем наданий не був.

Також позивач зазначила, що договір кредиту містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків та погіршення її становища, як споживача банківських послуг, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Вказані договори фактично передбачають виключно її відповідальність як позичальника, сплату штрафних санкцій в досить значних розмірах, в той час як у даних договорах фактично відсутні положення про відповідальність відповідача, що свідчить про те, що умови договору є несправедливими, оскільки в даному випадку наслідком таких положень є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивачу, як споживачу банківських послуг.

У договорах не прописано про можливі наслідки настання валютних ризиків для позичальника під час виконання зобов`язань за договором кредиту, а також не прописаний порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Позивач вважає, що умови договору кредиту є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на погіршення її становища як споживача.

Крім того, позивач вказала, що з точки зору статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної стави визначається кредитним договором.

Позивач вважає, що положення договору про внесення змін до договору кредиту в частині застосування як фіксованої, так і змінної процентної ставки порушують її права та не відповідають вимогам закону.

З урахуванням викладеного просила суд визнати недійсним договір кредиту від 05 квітня 2007 року № 405/21/07-Ж, з наступними змінами та доповненнями у вигляді договору про внесення змін до договору кредиту, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним задоволено.

Визнано договір кредиту від 05 квітня 2007 року № 405/21/07-Ж, з наступними змінами та доповненнями у вигляді договору про внесення змін до договору кредиту, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» -правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в момент укладення кредитного договору позивач була введена в оману відповідачем щодо істотних умов договору, а тому волевиявлення на укладення кредитного договору в вигляді та розмірах суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах.

Не погодившись із цим рішенням, АТ «Укрсоцбанк» подало до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк»задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірний кредитний договір, та зміни до договору, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладання договору не заявила додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи про розмір усіх грошових зборів і витрат та комісій, позивач ознайомлена з видами та розміром відповідальності за невиконання зобов`язань, з положенням про інфляційне застереження (пункт 1.4 застереження). Також позивач при укладанні договору була обізнана про сукупну вартість кредиту, розмір процентної ставки та деталізований графік погашення боргу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Доводи інших учасників справи

31 липня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу. У письмовому відзиві третя особа зазначила, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування Київським апеляційним судом не було. Просила суд касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасувати, залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року.

01 серпня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу. У письмовому відзиві третя особа зазначила, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування Київським апеляційним судом не було. Просив суд касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасувати, залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 липня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданною касаційною скаргою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 квітня 2007 року між сторонами укладено договір кредиту № 405/21/07-Ж, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 164 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредит мав погашатися до 20-го числа кожного місяця згідно з графіком, з кінцевим терміном повернення кредиту до 04 квітня 2022 року.

05 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки.

05 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір № 1 про внесення змін до договору кредиту від 05 квітня 2007 року № 405/21/07-Ж, яким змінено валюту кредитування та переведено залишок суми кредиту в розмірі 118 947, 17 дол. США разом із нарахованими процентами в сумі 11 130, 05 дол. США в гривневий за курсом 8, 22 грн за 1 дол. США, що станом на дату укладання договору становило 1 069 234, 75 грн, та встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що спірний кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому виконувала його умови протягом тривалого часу. У додатках до кредитного договору, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. При таких обставинах апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що висновок експерта від 20 вересня 2018 року № 2638 за результатами проведеної економічної експертизи, на який посилається заявник у касаційній скарзі, був належним чином оцінений апеляційним судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Крім того, вказаний висновок є інформативним стосовно конкретних питань наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05 квітня 2007 року, що не є предметом розгляду цього судового спору.

Інші доводи касаційній скарзі зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило