Справа № 344/5318/18
Провадження № 22-ц/4808/195/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Бабій О.М. 03 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В заяві зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідач сплачує аліменти, однак їх розмір є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини.

Посилаючись на те, що син навчається у приватній школі-садку «Перша ластівка», у позашкільний час відвідує гуртки, знаходиться на «Д» обліку в лікаря алерголога з 2014 року, гастроентеролога з 2015 року, окуліста з 2016 року, і згідно рекомендацій вказаних спеціалістів дитина потребує лікування, обстеження, нагляду та санаторного оздоровлення, на що за період з вересня 2016 року по березень 2018 року нею потрачено 73 100 грн., а також що у відповідача змінилось матеріальне становище, оскільки він часто відпочиває за кордоном та є власником дорогого автомобіля, просила ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів до 5000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навчання дитини у приватній школі-садку «Перша ластівка» та факт щорічного зростання вартості навчання, не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, так як малолітній ОСОБА_3 навчався у вказаній школі-садку і на момент розгляду справи про стягнення аліментів, оскільки навчання дитини у школі є триваючим процесом і дитина, закінчивши один клас, переходить до іншого.

Судом також не взято до уваги, що стан здоров'я дитини значно погіршився, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.10.2018 року, яка знаходиться в матеріалах справи. За рекомендаціями спеціалістів дитина потребує лікування, обстеження та нагляду спеціалістів, а також дотримання гіпоалергенної дієти.

Крім того судом не взято до уваги, що у відповідача, як платника аліментів, змінилось матеріальне становище, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.10.2018 року затверджена укладена між ними мирова угода, за умовами якої за відповідачем ОСОБА_2 визнано в цілому право власності на квартиру по АДРЕСА_1

На думку апелянта, судом не враховано і той факт, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів були внесені зміни до СК України, відповідно до статті 182 якого розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час розмір аліментів, який стягується з відповідача є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню. Зазначив, що позивач не подала доказів на підтвердження зміни його чи її матеріального чи сімейного стану, чи стану здоров'я когось із них, як визначених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про відкладення розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 11.08.2007 року по 12.09.2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і у них є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 7, 26).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.01.2017 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Встановлено, що син сторін з 01.09.2016 року навчається у приватній школі-садку «Перша ластівка», що підтверджується угодами про співпрацю від 01.09.2016 року та 01.09.2017 року, а також довідками №94 від 01.12.2016 та №10 від 16.04.2018 року (а.с. 16, 17, 19, 21).

Згідно довідки приватної школи-садка «Перша ластівка» №53 від 16.06.2017 року ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року сплачено: вартість навчання сина в першому класі за 2016-2017 роки в сумі 27 000 грн., вартість гуртків за 2016-2017 роки в сумі 3 630 грн. та вартість навчання в літній школі в червні 2017 року в сумі 3 300 грн. (а.с. 15).

Відповідно до довідки №9 від 13.04.2018 року позивачкою за період з 01.09.2017 року по 30.03.2018 року сплачено: вартість навчання та харчування сина в другому класі за вересень 2017 року - березень 2018 року в сумі 25 365 грн., вартість гуртків за вказаний період в сумі 800 грн. (а.с. 20).

Малолітній ОСОБА_3 відвідує спортивну секцію «Зендокай карате-до» на території приватної школи «Перша ластівка» і позивачка оплачує заняття дитини у вказаній секції, що підтверджується довідкою ГО «Івано-Франківська обласна федерація Зендокай будо карате» (а.с. 22).

Також встановлено, що малолітній ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку в лікаря алерголога з 2014 року, гастроентеролога з 2015 року, окуліста з 2016 року. Згідно рекомендацій вказаних спеціалістів дитина потребує лікування, обстеження та нагляду, що підтверджується виписками із медичної карти та консультативними лікарськими довідками (а.с. 10, 71-73).

Згідно довідки ТОВ «Оздоровчий СПА-комплекс Трембіта» №52 від 01.08.2017 року ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_3 проходили комплексне оздоровлення в оздоровчому комплексі «Трембіта» в період з 12.07.2017 року по 01.08.2017 року у номері класу «напівлюкс». Загальна сума оплачених послуг становила 25 300 грн. (а.с. 11).

ОСОБА_2 є власником автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR, 2006 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 36).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено наявності передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України).

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

У абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У пункті 23 цієї ж постанови роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено поліпшення матеріального стану відповідача, що є підставою для збільшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Суд правильно врахував, що наявність у відповідача автомобіля не свідчить про зміну його матеріального стану, оскільки автомобіль перебуває у власності відповідача ще з 2006 року, тобто до подання позивачем позову про стягнення аліментів.

Крім того, суд вірно зауважив, що витрати на гуртки, оздоровлення, лікування дитини є додатковими витратами, право на стягнення яких передбачено ст. 185 СК України, і позивач не позбавлена права звернутись до суду із окремим позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що нею витрачаються кошти на навчання сина у приватній школі-садку «Перша ластівка» і такий процес є триваючим, були предметом дослідження суду першої інстанції, яким суд дав належну правову оцінку.

Не спростовують правильності висновків суду і доводи апелянта про те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.10.2018 року затверджено укладену між нею та ОСОБА_2 мирову угоду, за умовами якої за відповідачем визнано в цілому право власності на квартиру по АДРЕСА_1, а отже його матеріальний стан покращився, оскільки зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що вказана квартира є спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу в період з 11.08.2007 року по 12.09.2016 року, і за умовами мирової угоди ОСОБА_2 зобов'язався компенсувати у грошовому еквіваленті ОСОБА_1 кошти за 1/2 частку квартири в сумі 24 000 доларів США. Наведені обставини не свідчать про те, що матеріальний стан відповідача покращився.

Доводи апелянта про те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів були внесені зміни до СК України, відповідно до статті 182 якого розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на даний час розмір аліментів, який стягується з відповідача є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року