Дата документу 17.12.2019 Справа № 320/8119/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/8119/17 Головуючий у 1 інстанції: Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/807/2985/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України №105 о/с від 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду поліцейського 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі. Станом на 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 проходить службу в Мелітопольскому ВП ГУНП в Запорізькій області.

22 червня 2016 року приблизно о 07:00 год. інспектор поліції ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем «Тойота Пріус», державний номер НОМЕР_1, здійснював рух від пр. Соборного по вул . Лепіка у напрямку вул.Костянтина Великого у м. Запоріжжі. Під час руху водій ОСОБА_1 не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини і допустив наїзд на нерухому перешкоду - електроопору без номеру та паркан з воротами структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця», чим порушив п.2.9(б) ПДО, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2016 року у справі № 335/9471/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

22 листопада 2016 року начальником Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі був направлений лист №4975/47/32/01-2016 «Щодо проведення автотоварознавчого експертного дослідження з метою визначення завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю службового транспорту автомобілів УПП м. Запоріжжя».

Вказаним дослідженням встановлена вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу TOYOTA PRІUS, державний номер НОМЕР_1, заподіяного в результаті ДТП, згідно ремонтної калькуляції №295-16 від 19 січня 2017 року складає 408 082,67грн.

На підставі зазначеного, посилаючись на положення ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 408 082,67 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та судовий збір у розмірі 6121,24грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ СК «Український страховий стандарт».

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій посилався на поліцейських не поширюється положення законодавства в сфері трудових відносин, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки врегульовано нормами ЦК України, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зумовленої винними протиправними діями відповідача, департаменту спричинено майнову шкоду.

Просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України №105 о/с від 18.04.2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду поліцейського 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі (а.с.7).

22 червня 2016 року приблизно о 07:00 год. інспектор поліції ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем «Тойота Пріус», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснював рух від пр . Соборного по вул . Леніка у напрямку вул. Костянтина Великого у м. Запоріжжі. Під час руху водій ОСОБА_1 не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини і допустив наїзд на нерухому перешкоду - електроопору без номеру та паркан з воротами структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця», чим порушив п.2.9(б) ПДО затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Запорізької обласної клінічної лікарні, автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с. 6).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2016 року у справі №335/9471/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

За приписами частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно виходив з того, що позивачу про наявність шкоди, заподіяної працівником, стало відомо 25 липня 2016 року після подання ОСОБА_1 на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рапорту з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що не заперечувалось сторонами, проте до суду з позовом позивач звернувся 02 листопада 2017 року, тобто з пропуском річного строку, передбаченого частиною третьою статті 233 КЗпП України.

Зазначені обставини представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду.

Посилання апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на те, що на працівників поліції не поширюється положення КЗпП України, оскільки їхня діяльність регулюється Законом України "Про національну поліцію", є безпідставними.

Відповідно до преамбули Закону України "Про Національну поліцію" цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції. Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків, в ньому відсутні.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Таким нормативно-правовим актом є КЗпП України, главою IX якого врегульовані питання покладання на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що за змістом статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, не заслуговують на увагу, оскільки підстави відшкодування шкоди, що передбачені вказаною статтею, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі організації, встановлені главою ІХ КЗпП України.

Саме аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі №489/607/18 провадження №61-44849ск18.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: