Справа № 175/4348/17
Провадження № 2/175/1647/17
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушної Л.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Голова садівничого товариства «Урожай» ОСОБА_4, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровському районі в особі заступника директора ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаними позовами, обґрунтовуючи їх тим, що він є власником земельної ділянки №33 площею 0,0671 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Урожай» на території Ювілейної (після зміни найменування Слобожанської) сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Суміжна земельна ділянка №34 належить відповідачу ОСОБА_3 Відповідачка на своїй ділянці збудувала без відповідних дозволів та погоджень із державними органами двоповерхових будинок, який знаходиться на межі, належної йому земельної ділянки, оскільки його стіна використовується у якості огорожі між земельними ділянками, без дотримання вимог ДБН, не відступили 1 метр від межі, що порушує вимоги п.3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Таким чином, система водовідведення влаштована так, що атмосферні опади з будинків потрапляють прямо на його земельну ділянку, де постійно збираються калюжі. Також, без його дозволу відповідачка для укріплення свого фундаменту зробила бетонне вимощення, а після того як почали тріскатись стіни, привезли машину шлаку і насипали під свій будинок на його земельній ділянці. Оскільки будинки побудовані без відповідних дозволів, це створює реальну загрозу, що будинок може зруйнуватись і це може призвести до пошкодження його майна та безпечно для його здоровя, у звязку з чим просить суд, зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих двох двоповерхових будинків на земельні ділянці №34, які збудовані на межі із ділянкою №33.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення позовних вимог у звязку з його необґрунтованістю та надала заперечення проти позову (а.с. 76-78). Просила суд застосувати позовну давність (а.с.129-130).

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні дала пояснення що сторони по справі є членами СТ «Урожай», а будівлі на земельних ділянках № 33, 34 були побудовані до 1992 року, а тому вважає що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню та надала письмову довідку.

Представник третьої особи Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровському районі ОСОБА_6 також заперечувала щодо задоволення позовних вимог у звязку з його необґрунтованістю та надала письмові пояснення. (а.с.149-151, 160-162)

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідка ОСОБА_7 дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0671 га в садівничому товаристві «Урожай» на території Ювілейної (після зміни найменування Слобожанської) сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації, що підтверджується Державним актом серії ЯМ №461236 від 12.10.2012 року (а.с.8).

Власником суміжної земельної ділянки №34 площею 0,0807 га в садівничому товаристві «Урожай» на території Ювілейної (після зміни найменування Слобожанської) сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є відповідачка (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДІІ ДН №019686, виданий 22.09.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної ради №128 від 20.08.1997 року).

Згідно з даними технічного паспорту від 15.01.2018 р., садовий будинок №34 знаходиться в садівничому товаристві «Урожай» на території Ювілейної (після зміни найменування Слобожанська) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області: садовий будинок, позначений на плані літерою: садовий будинок «А-2», прибудова «а-1», прибудова «а1-1», садовий будинок «Б-2», прибудова «б-1» побудовані в 1988 року, літня кухня «В» побудована в 1989 року, гараж «Г», сарай «Д», душ «Е», сарай «Ж», вбиральня «З», навіс «И», споруди №1-4-1 побудовані 1990-1991 роках.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 386 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача знести самочинно побудовані двох двоповерхових будинків. Позивач зазначає, що відповідач здійснила самочинне будівництво вздовж межі, вийшли за межі належної їм земельної ділянки, не дотрималися вимог ДБН, не відступили 1 метр від межі.

Проте, позивачем в порушення частин 1, 4 ст.60 ЦПК України не надано суду достатніх доказів зайняття відповідачем належної йому земельної ділянки.

Доводи позивача спростовуються актом встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі від 01.08.2012 року, згідно якого ОСОБА_1, як суміжний землекористувач не мав заперечень при встановленні меж земельної ділянки ОСОБА_3О.(а.с.24.)

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п.4.1 Інструкції).

Позивачем не вживались заходи щодо відновлення у встановленому порядку меж належної йому земельної ділянки на місцевості. Згідно ст.158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення таких меж не підвідомчий суду, на що звернув увагу Пленуму Верховного Суду України (п. 4 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Дана обставина позбавляє суд можливості встановити місце розташування самочинно збудованого двоповерхового будинку відносно межі належної позивачу земельної ділянки та дійти однозначного висновку про порушення його прав.

Крім того, звертаючись до суду з вимогами, позивач не довів ту обставину, що усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою можливе лише шляхом знесення самочинно збудованого будинку.

Єдине посилання позивача на порушення його прав повязане з затінювання його ділянки, падіння атмосферних опадів та насипання шлаку. Однак його усунення не повязано ні перероблення системою водовідведення, а ні з прибиранням шлаку.

Суд критично ставиться до клопотання ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу предявленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82,141,259,265,268,273 ЦПК України, ст.ст.16, 376, 386 ЦК України, ст.ст.152, 158 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Голова садівничого товариства «Урожай» ОСОБА_4, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровському районі в особі заступника директора ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С.О.Ребров