РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15034/18

Провадження №: 2/755/6041/18

"23" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва

цивільну справу № 755/15034/18

за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

до ОСОБА_1,

треті особи - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_1,

представник третьої особи 2 - ОСОБА_3,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, який діє в інтересах Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3; передати органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 для їх подальшого влаштування; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі Ѕ частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення кожною дитиною повноліття на особу або установу в якій будуть перебувати діти.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги та обставини викладені в позовній заяві, пояснивши, що відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виховання та утримання своїх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток , підготовки до самостійного життя, не забезпечує дітям необхідне харчування, не спілкується з ними в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ними освіти та належних умов проживання і розвитку, не цікавиться їх здоров'ям та нехтує їх потребами.

Відповідач ОСОБА_1 просила суд відмовити у задоволенні позову та в судовому засіданні пояснила, що вважає себе хорошою матір'ю, оскільки любить дітей, належним чином піклувалася та доглядала за ними, навчила читати, писати, дитячі кошти використовувала виключно на потреби дітей, двоє з них ходили до школи, середня - в садочок. Підтвердила наявність систематичного педикульозу в дітей, проте вона слідкувала за дітьми, тому вина як матері відсутня в цьому. Коли в дітей виникали конфліктні ситуації в школі чи інші непорозуміння з друзями - завжди приходила та допомагала врегулювати непорозуміння. Стосовно місця проживання дітей, то пояснила таке.

Раніше вона з малолітніми дітьми проживала в Голосіївському районі столиці з батьком трьох дітей в його будинку. Умови проживання були поганими, вона із цивільним чоловіком постійно сварилася, в результаті чого відповідачказ дітьми переїхала жити до квартири її батьків. Позов щодо позбавлення батьківських прав попередньо розглядався Голосіївським районним судом міста Києва, зокрема щодо неї та її співмешканця - біологічного батька трьох дітей, але судом було відмовлено в позові.

Пізніше, протягом близько трьох років - до 09.05.2018, ОСОБА_1 з малолітніми дітьми проживала в помешканні батьків відповідачки за адресою: АДРЕСА_1. Це є однокімнатна квартира, в якій мешкають її мати, батько та їх син. 09.05.2018 відповідачка посварилася зі своєї матір'ю ОСОБА_10, після чого відповідачка зібрала свої речі, речі дітей та переїхала проживати разом із чотирма дітьми в с. Руда Сквирського району Київської області. Адресу нового помешкання їй вказав чоловік (наразі - співмешканець), з яким ОСОБА_1 познайомилась по Інтернету та в подальшому покохала його. Сам же цей чоловік в момент переїзду відповідачки знаходився в місцях позбавлення волі, за словами ОСОБА_1 за те, що у 2013 році вбив свою матір, вироком суду було засуджено до позбавлення волі, а в листопаді 2018 року через хорошу поведінку умовно-достроково звільнився. При цьому відповідачка пояснила, що насправді матір вбив не він, а його сестра, а сам цей чоловік взяв провину на себе. Характеризуючи свого нинішнього співмешканця ОСОБА_1 вказала, що попередньо він був двічі одружений та має дитину від першого шлюбу, щодо якої позбавлений батьківських прав. З дітьми ОСОБА_1 знайомий, вона разом з дітьми приїжджала на побачення до нього в установу, де він відбував покарання. Як стверджує відповідачка, співмешканець бавився з дітьми, було два побачення по 2 години. Діти спокійно сприймали його.

На час переїзду в с. Руда Сквирського району Київської області відповідачка взагалі самої оселі не бачила та в ній не перебувала, грошей на той час не мала зовсім, продуктів харчування для дітей також. Таким чином, коли вона з дітьми приїхала в с. Руда в будинок, то з'ясувалося, що в помешканні відсутня електрика, газ, освітлення, років три там вже ніхто не проживав, тому вона стала жити з дітьми в літній кухні. Їсти було нічого, воду гріли на вогні. На той час ОСОБА_1 була безробітною, кошти були відсутні зовсім, декілька днів їжі не було. Доречно вказати, цей будинок, за словами відповідачки, належить не її теперішньому співмешканцю, а його померлій матері, за вбивство якої він відбував покарання.

На запитання суду, що думають про відповідачку сусіди в с. Руда Сквирського району Київської області, ОСОБА_1 вказала, що сусіди вважають її лінивою, не працює, не вміє білити, тощо. 10-11 травня 2018 року зайшли сусіди та побачили, що дітям зовсім немає чого їсти. Стосовно працевлаштування, пояснила, що близько трьох років неофіційно працювала на продажі квасу, в період проживання у батьків - не працювала, в цей період її утримували батьки, наразі близько п'яти місяців офіційно працює прибиральницею та має заробітну плату 3850 грн.

За період перебування дітей в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Центр) навідувала близько 5-6 разів, на Новий рік не навіщала дітей. Протягом останнього періоду придбала дітям деякі меблі, а також одяг, проте в Центр не відвозила, оскільки вони там всім забезпечені. Протягом періоду, коли діти знаходяться в Центрі, ОСОБА_1 не забезпечувала їх а ні одягом, а ні продуктами харчування, як гостинець, привозила цукерки. Восени двоє дітей тікали з Центру, а в листопаді 2018 року - з лікарні. Щодо причин цих вчинків, то не знає чому, з працівниками Центру не знайома, а самі діти, за словами відповідачки, не скаржилися їй на умови утримання в дитячому закладі або на будь-що інше. Стосовно втечі дітей жодних заходів вона як мати не вживала. З дітьми спілкується приблизно раз на тиждень, вони їй телефонують.

Стосовно матеріального забезпечення сім'ї, що склалося на сьогоднішній день, пояснила суду, що співмешканець не працює, а відробляє громадські роботи, а вона отримує заробітну плату, соціальні виплати після відібрання дітей не виплачуються. Саме ж рішення Сквирської ради щодо відібрання дітей відповідачка не оскаржувала та вказала, що після цього рішення умови проживання дітей вона поліпшила, а оскільки відповідачка необізнана юридично, то не знала як захиститися своє право, а тому докази щодо покращення побуту суду надати не може. На таке пояснення відповідачки суд вказав, що доводи не відповідають дійсності, оскільки на стадії підготовчого провадження суд, сприяючи забезпеченню сторонам реалізації їх прав у межах розгляду цієї справи, чітко пояснював відповідачці про те, що вона може звернутися до Рудянської сільської ради та надати відповідний акт обстеження житлово-побутових умов проживання, що стороною відповідача зроблено не було.

Щодо спілкування її теперішнього співмешканця з дітьми та її родичами вказала, що він після умовно-дострокового звільнення до дітей жодного разу не навідувався, хоча під час побачень відповідачки з дітьми також приїздив до Києва, але в Центр не заходив, дітей не бачив, оскільки в нього не було відповідного дозволу на побачення з органу опіки і піклування або служби у справах дітей. На таке пояснення представники цих органів, кожен окремо, вказали, що з цим питання до них а ні відповідачка, а ні її співмешканець не зверталися, що не заперечувалося самою відповідачкою. Крім цього, ОСОБА_1 пояснила, що її чоловік (співмешканець) не має бажання знайомитися з її ріднею, а коли вони зустрілися в Центрі, то відмовився від знайомства з матір'ю, пояснила, що не має такого бажання. Відповідачка вказала, що не хоче повертатися жити в м. Київ в оселю батьків.

Представник третьої особи 1 ОСОБА_3 категорично не погодилася з твердженнями ОСОБА_1 , підтримала заявлені позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, окремо звернувши увагу суду на те, що дії відповідачки щодо неналежного догляду за дітьми мають систематичний характер, оскільки вже предметом судового розгляду було позбавлення її батьківських прав, але відповідних висновків щодо зміни її відношення до своїх дітей та їх виховання не зроблено, в черговий раз ОСОБА_12 ставить в небезпеку життя дітей, попередньо вона жила з чоловіком, з яким постійно сварилася, а умови проживання були незадовільними, а наразі знову - їде з дітьми без грошей, продуктів харчування в будинок, в якому ніколи не була, де нікого не знає, і умови проживання в котрий раз є незадовільними. Така систематичність є на шкоду дітям, які перед закінченням навчального року навіть не мали змоги довчитися в школі. Щодо особи співмешканця, то в момент переїзду ОСОБА_1 з дітьми він знаходився в місцях позбавлення волі, а після звільнення не має бажання бачитися з ними, як і з матір'ю самої ОСОБА_1, що вказує на відсутність позитивних умов задля повернення дітей проживати разом із матір'ю та її співмешканцем.

За клопотанням відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні в якості свідка була допитана її мати ОСОБА_13, яка пояснила суду, що її донька близько трьох років із своїми малолітніми дітьми проживала разом у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де також проживає сама свідок ОСОБА_13, її чоловік та їх син. Проте після того, як її дочці ОСОБА_14 сподобався чоловік, з яким вона познайомилася в інтернеті, остання зібрала своїх дітей та, залишивши оселю батьків, поїхала разом із чотирма дітьми в будинок цього чоловіка. При цьому сама ж ОСОБА_1 сказала матері, що разом з дітьми буде жити в квартирі подруги, що розташована на бульварі Верховної Ради, оскільки подруга на якийсь час виїхала звідти та, начебто, дозволила відповідачці проживати в її помешканні. Вказала, що ОСОБА_1 залишила оселю батьків та поїхала з дітьми взагалі без грошей та продуктів харчування, взявши лише дитячі речі.

Свідок пояснила, що вона з донькою не сварилася перед від'їздом останньої з квартири. В цей день ОСОБА_1 прийшла та сказала: «Я їду до подруги на квартиру.», а дітям вказала йти з нею. Пізніше ОСОБА_13 дізналася з телефонної розмови, що її донька разом з дітьми живе в селі в оселі того чоловіка, з яким познайомилася в інтернеті. ОСОБА_14 пояснила матері, що цей чоловік знаходиться в місцях позбавлення волі через те, що вчинив злочин - вбив свою матір. Але пізніше вказала, що то не він вбив, а його співмешканка. Мати просила доньку, щоб вона поверталася додому в Київ, але та відмовлялася від цього.

Після відібрання від ОСОБА_1 дітей та поміщення їх до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_13 навідує їх, спілкується в телефонному режимі. Пояснила суду, що діти не скаржаться на те, що ім. в Центрі погано, але просяться додому - у квартиру в м. Київ, де проживає свідок із сім'єю. Свідок охарактеризувала внуків неслухняними та вказала, що двоє дітей якось втікали із Центру, а до неї в оселю приходили співробітники в їх пошуку.

Стосовно нового співмешканця своєї доньки, то ОСОБА_13 з ним не знайома, проте якось бачилася, коли приходила навідувати дітей до Центру. В той час її донька із співмешканцем також приїхала навістити дітей. На пропозицію матері познайомитися сам чоловік відмовився від цього, а донька вказала, що він не має такого бажання - знайомитися із тещею.

Щодо побутових умов у тому будинку, де наразі проживає її донька із співмешканцем, то свідок нічого не знає, оскільки жодного разу не була там, але вказала, що їй не подобалися умови, в яких проживала ОСОБА_1 із попереднім чоловіком - батьком трьох дітей, у Голосіївському районі Києва. Зокрема, це був одноповерховий будинок із дерев'яною пристройкою, спали всі у першій кімнаті п'ять чоловік на одному дивані, без постільної білизни. Умови проживання були поганими, ОСОБА_1 постійно сварилася з чоловіком, для проживання була одна кімната.

Крім цього, свідок пояснила, що її донька піклувалася про дітей, вчила з ним уроки, доглядала. Щодо шкідливих звичок, то пояснила, що вживає слабоалкогольні напої, курить, на дитячі виплати купувала тютюн, пиво. Карточка із виплат, як правило була в доньки, вона й розпоряджалася дитячими коштами, а інколи давала карточку матері, щоб та купувала необхідне. Вказала, що ОСОБА_1 також купувала для дітей те, що їм було необхідно.

ОСОБА_13 як бабуся погоджується на опіку лише на одну дитину, чотирма вона не може опікувати. На запитання суду, чи безпечно дітям, на її думку, у випадку задоволення позову, буде проживати разом із новим співмешканцем, не змогла відповісти.

Вислухавши пояснення представника позивача органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_1, представника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_3, надавши оцінку показанням свідка ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов таких висновків.

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 29.06.2018, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, записані ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с.12).

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 29.06.2018, батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, записані ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с.12).

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 29.06.2018, батьками ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, записані ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с.13).

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 29.06.2018, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Рішенням Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області від 02.06.2018 було постановлено негайно відібрати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 від їх матері ОСОБА_1 та тимчасово влаштувати дітей до дитячого відділення Сквирської центральної районної лікарні для проведення медогляду (а.с.9).

На підставі вищевказаного рішення 05.06.2018 Службі у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було направлено повідомлення про захист законних прав та інтересів неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та встановлення їм юридичного статусу за місцем знаходження (а.с.8).

Наказом № 14 від 22.06.2018 Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постановлено на облік, як дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.7).

За змістом повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради від 19.11.2018 ОСОБА_17 відвідувала своїх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які перебували в центрі з 18.06.2018, декілька разів 20.09.2018, 16.10.2018, 25.10.2018 (а.с.).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1, затвердженого сільським головою Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області 30.11.2018, в будинку АДРЕСА_2, що на праві власності померлій ОСОБА_18, без реєстрації проживає ОСОБА_19.з ОСОБА_18 Стан житлового приміщення незадовільний, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні, засобами гігієни сім'я не забезпечена, продукти харчування в обмеженій кількості, опалення пічне. Умови проживання та виховання чотирьох дітей ОСОБА_1 в будинку не створені (а.с.).

Згідно довідок-характеристик, виданих 03.12.2018 Рудянською сільською радою, ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2, з 09.05.2018 з гр-ном ОСОБА_18, який 14.11.2018 повернувся з місць позбавлення волі, який згоден на проживання чотирьох малолітніх дітей ОСОБА_1 з ними в його будинку(а.с.).

Згідно із висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання № 12 від 12.09.2018) № 8634/41/3/103 від 20.09.2018, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають в службі у справах дітей на обліку, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах. Діти разом з матір'ю зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, але тимчасово проживали в АДРЕСА_2, приватний будинок. Комісією Рудянської сільської ради було здійснено обстеження умов проживання дітей, про що був складений акт та затверджений сільським головою. Відповідно до нього стан приміщення незадовільний, будинок потребує капітального ремонту. Умови проживання сім'ї ОСОБА_12 разом з малолітніми дітьми жахливі, меблі та речі для проживання відсутні. Продуктами харчування малолітні діти не забезпечені. Проживання в оселі є небезпечним та становить загрозу для життя та здоров'я дітей.18.06.2018 малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 м. Києва, де перебувають на даний час. Спеціалістами служби у справах дітей обстежено житлові умови за місцем реєстрації дітей за адресою: АДРЕСА_1, з'ясовано, що з травня 2018 року ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми не проживає за вказаною адресою. Зі слів бабусі дітей ОСОБА_13 її донька не здійснювала належного догляду за малолітніми , не працювала, отримувала на дітей соціальні витрати, які витрачала на свій власний розсуд. Діти були недоглянуті, постійно мали педикульоз, молодші не відвідували дитячі дошкільні заклади. Відповідно до характеристики середньої загальноосвітньої школи №188 м. Києва стосовно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що мати недостатньо приділяла уваги вихованню дітей та не мала виховного впливу на дітей. Отже, ОСОБА_1 цілком самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, не створила належних умов для проживання та розвитку дітей, не займається їх вихованням та утриманням, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний розвиток. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дітей (а.с.6).

Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Сім'я, дитинство, материнство, батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Водночас згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

При встановленні фактичних обставин цієї справи судом встановлено, зокрема те, що умови, в яких наразі проживає відповідачка ОСОБА_1 разом із співмешканцем, в тому числі стан житлового приміщення, санітарно-гігієнічні умови, є незадовільними, продукти харчування в обмеженій кількості, умови проживання для чотирьох дітей не створені, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с. 75)

Працевлаштування ОСОБА_1, звичайно, має позитивний характер (а.с. 80), проте під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не забезпечувала своїх дітей під час їхнього перебування в Центрі одягом, продуктами харчування, ліками, що в свою чергу вказує на ухилення її від виконання батьківських обов'язків.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України)

Суд, надавши оцінку показанням свідка, приймає до уваги факти, зазначені ОСОБА_10 щодо способу життя відповідачки, її здатності до викривлення ситуації, в тому числі до обману задля досягнення власних інтересів, ухилення від виконання батьківських обов'язків, що має систематичний характер, про що, відповідно, свідчать акти обстеження житлових умов відповідачки, висновок органу опіки та піклування, та інші письмові докази, долучені до матеріалів справи. Крім цього, на запитання суду, чи безпечно дітям буде проживати в будинку теперішнього співмешканця її доньки, свідок ОСОБА_13 спочатку відповіла: «Не буде безпечно», потім передумала та відмовилася надавати відповідь на поставлене судом запитання, таким чином не надала ствердної відповіді, хоча сама є рідною бабусею дітей та хвилюється за їх долю.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, свідка, керуючись чинним сімейним законодавством України, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, з передачею дітей органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, - з підстав свідомого систематичного ухилення відповідачки від належного виховання та утримання дітей, відсутність в неї як матері усвідомлення необхідності зміни свого життя та поведінки задля своїх дітей, оскільки ОСОБА_1, діючи виключно з власних інтересів та мотивів, здатна вдаватися до обману, не рахуватися з інтересами дітей, схильна власними діями створювати реальну загрозу їхньому життю та здоров'ю, що за повної відсутності харчування мало місце при переїзді в с. Руда, фактична зміна місця проживання дітей в бік погіршення, наявність не лише незадовільних умов для проживання дітей, а й того, що проживання в оселі в с. Руда є небезпечним та має загрозу для життя та здоров'я дітей, незабезпечення дітей найнеобхіднішими життєвими потребами, продуктами харчування, одягом, освітою, тощо, відсутність стійких соціальних зв'язків співмешканця з її дітьми та родиною, а також відсутність у нього бажання щодо цього, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, із врахуванням визнання відповідачкою обставин, які є предметом розгляду цієї справи.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, потрібно передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на опікування до встановлення опіки і призначення опікуна.

Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов'язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням положень ч.2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, за якими, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду.

За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідачка є особою працездатного віку, офіційно працевлаштована, законодавчо на неї покладено обов'язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв'язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на ім'я позивача аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 (однієї другої) заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Пунктом 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач в силу п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: зобов'язати відповідачку ОСОБА_1 сплатити в дохід держави судовий збір у розмірі 1 409, 60 грн (за дві самостійні вимоги немайнового характеру).

Крім цього, суд роз'яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 як мати дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою як про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 65 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7,150, 164, 166, 179, 180,181,183,191,193 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про оховону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,ст.ст. 2, 10, 49,76, 77-81, 89,141,209,247,265,272,354,430,пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позовну заяву Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1,треті особи - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, (адреса: АДРЕСА_1), батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3

Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 для їх подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса: АДРЕСА_1) аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 (однієї другої) заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса: АДРЕСА_1), в дохід держави судовий збір у розмірі 1 409, 60 (одна тисяча чотириста дев'ять грн. 60 коп).

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення повного тексту рішення - 04.02.2019.

Суддя В. Шевченко