Номер провадження: 22-ц/813/3406/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кредитної спілки «Істок» про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про визнання депозитних вкладів, здійснених ОСОБА_2 в Кредитній спілці «Істок» в період з 2012 року по 2014 рік на загальну суму 377342,79 грн спільним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і визнати за нею - позивачкою - право власності на 1/2 частину депозитних вкладів. Надалі позивач неодноразово надавала заяви про уточнення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав такі вимоги: визнати грошові кошти, розміщені ОСОБА_2 на депозитних рахунках в КС «Істок» за договором № ДД-804 від 06.02.2012 року, за Договором №ДД -849 від 12.09.2012 року, за Договором №ДД-896 від 07.08.2013 року, за договором №ДД-921 від 17.03.2014 року, за договором №ДД-947 від 19.03.2015 року, разом з нарахованими процентами спільним майном подружжя і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів на депозитних внесках разом з нарахованими відсотками на загальну суму 557765,01 грн, зобов`язати КС «Істок» виплатити ОСОБА_1 557 765,01 грн. Позивач стверджує, що депозитні вклади ОСОБА_2 здійснив в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 і тому ці грошові кошти є спільним майном подружжя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2007 року. Дітей від цього шлюбу сторони не мають.

02 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зазначивши, що сім`я розпалась, спільне проживання є неможливим.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення суду скасоване, справу призначено до розгляду на загальних підставах і в подальшому - 07 грудня 2015 року за заявою представника ОСОБА_2 позов залишено без розгляду. Оскільки сторони не поновили сім`ю 02 березня 2016 року Київський районний суд м. Одеси виніс рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

У період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 уклав декілька договорів депозитного вкладу з Кредитною спілкою «Істок»».

Так, 06 лютого 2012 року відповідач і КС «Істок» уклали договір №ДД-804, за умовами якого ОСОБА_2 вніс на рахунок спілки 140 000 гривень з отриманням процентів в розмірі 28,5% річних. Строк дії договору сторони визначили до 06 серпня 2013 року. По закінченню строку дії договору 07 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав за видатковим касовим ордером від КС «Істок» суму вкладу - 140 000 грн (т. 1 а.с. 116).

07 серпня 2013 року ОСОБА_2 і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-896. На виконання умов цього договору ОСОБА_2 вніс на рахунок кредитної спілки 140 000 гривень на строк до 09 лютого 2015 року і за умовами договору мав право на отримання щомісячно відсотків у розмірі 27% річних. По закінченню строку дії договору ОСОБА_2 отримав 19 березня 2015 року суму депозиту 140 000 грн (т. 1 а.с. 121).

12 вересня 2012 року ОСОБА_2 і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-849. На виконання умов договору ОСОБА_2 вніс на рахунок спілки 140 000 гривень під 26% річних і строком дії до 12 березня 2014 року.

За додатковою угодою №1 від 13.09.2012р. до договору №ДД-849 від 12.09.2012р. ОСОБА_2 додатково вніс на рахунок кредитної спілки 68 627, 21 гривню, після чого сторони договору визнали загальну суму депозитного вкладу рівною 208 627, 21 гривень. Строк дії додаткового договору - 12 березня 2014 року. По закінченню терміну дії договору (основного і додаткового) ОСОБА_2 отримав в кредитній спілці 17 березня 2014 року 145 000 грн (т. 1 а.с. 117) і 18 березня 2014 року - 63 627,21 грн (т. 1 а.с. 118).

17 березня 2014 року ОСОБА_2 і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-921. На виконання умов договору ОСОБА_2 вніс на рахунок спілки 208 627,21 гривню під 25% річних зі строком дії до 17 квітня 2015 року. За цим договором ОСОБА_2 отримав суму депозитного вкладу 27.05.2015 року в розмірі 145 000 грн і 28 травня 2015 року в розмірі 63627,21 грн (т. 1, а.с. 119-120).

19 березня 2015 року ОСОБА_2 і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу, на виконання умов договору ОСОБА_2 вніс на рахунок кредитної спілки 140 000 грн під 27,5% річних зі строком дії до 19 вересня 2016 року.

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 і КС «Істок» уклали додатковий договір до договору №ДД-947 від 19.03.2015 року. Сторони дійшли згоди, що дія вказаного договору припинилась, що ОСОБА_2 отримав суму депозитного внеску в розмірі 140 000 грн і відсотки (остання виплата 16.03.2016 року) в сумі 4394,15 грн.

Умовами усіх депозитних договір передбачалось право вкладника отримувати щомісяця проценти за депозитним вкладом. Дати отримання процентів визначались графіками, які додавались до кожного договору.

Позивач, посилаючись на положення ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, доводить, що грошові кошти у вигляді депозитних вкладів і процентів на ці вклади в загальній сумі 1 134 685,58 гривень є спільним майном подружжя і у відповідності до положень ч. 1 ст. 70 СК України і ч. 2 ст. 372 ЦК України ОСОБА_1 має право на 1/2 частину грошових коштів, що складає 517 342,79 грн.

Стаття 60 СК України передбачає, що «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Статею 69 СК України закріплено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Із змісту частини 2 названої статті випливає, що поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Положення статті 70 СК України визначає, що «у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». У даному випадку відсутні як шлюбний договір, так і домовленість між подружжям щодо розміру часток у спільному майні.

Грошові кошти, відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, такі як заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягають поділу.

Кошти, що не підлягають поділу: ті, які покладені на рахунки в банках до укладення шлюбу, були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інше, відповідно до ст. 57 СК України.

При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються.

Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші (відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках, навіть якщо це стипендія, пенсія та інші доходи.

Надані сторонами докази свідчать, що внески на депозитні рахунки, отримання сум депозитних вкладів та відсотків відповідач ОСОБА_2 здійснив в період перебування з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі - з 06 лютого 2012 року по 01 січня 2016 року.

Суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, що ці грошові кошти є спільним майном подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Представник відповідача стверджував в судовому засіданні у суді першої інстанції, що спірні грошові кошти були витрачені ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на потреби сім`ї: утримання спільного майна (т. 1 а.с. 68-76), лікування подружжя, поховання рідних (т. 1 а.с. 77), придбання меблів, ремонт квартири.

Положення ст. 81 ЦПК України зобов`язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції, не отримав належних і допустимих доказів того, що спірні грошові кошти ОСОБА_2 витратив у зазначений період часу на особисті потреби, усупереч інтересам сім`ї.

Судом першої інстанції правильно встановлено і визнано сторонами, що на момент ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами в КС «Істок» були відсутні депозитні вклади на ім`я ОСОБА_2 .

Окрім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року накладено арешт на грошові кошти, належні ОСОБА_2 за договорами депозитного вкладу №ДД-804 від 06.02.2012р., №ДД-849 від 12.09.2012р., додаткового договору до договору №ДД-949 і договору №ДД-921 від 17.03.2014р. Умови цих договорів свідчать, що на момент винесення судом ухвали про вжиття засобів забезпечення позову, термін дії договорів закінчився і ОСОБА_2 отримав свої вклади (т. 1 а.с. 102-108).

Щодо доводів позивача, що видаткові касові ордери (т. 1 а.с. 116-121) не є належним і допустимим доказом, тому як не містять печатки КС «Істок», то суд першої інстанції вмотивовано зазначив наступне:

Документ про видачу готівки із каси підприємства заповнюється у відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р.№637 (з 29.12.2017 року діє Положення за №149) і повинен містити наступні реквізити: «Найменування підприємства» - назва юридичної особи, яка видає готівку; «Видатковий касовий ордер №» - номер та дата касового ордера; Номер кореспондуючого рахунку з Кредитом рах 30 «Каса»; «Видати» - ПІБ особи, якій видається готівка. «Підстави» - підстава складання ВКО (виплата заробітної плати, оплата товару, інкасація виручки тощо) та перелічують додані документи (заява на видачу готівки, розрахунок, накладна, договір тощо); «Сума» - пишуть суму виданих коштів ; «Керівник» та «Головний бухгалтер» - Вказують ПІБ директора і головного бухгалтера. «Одержав» - указують прописом (чорнильною (кульковою) ручкою з чорнилами темного кольору) одержану суму коштів та дату отримання (п. 3.5 Положення про касові операції). Реквізит не заповнюють, якщо ВКО оформлюють на загальну суму проведених операцій (наприклад, здавання готівки до банку) ; «Підпис одержувача» - підпис особи, яка отримала кошти. У наступному рядку зазначаються найменування, номер, дата та місце видачі документа, який засвідчує особу одержувача (зазвичай це паспорт); «Видав касир» - підпис, прізвище та ініціали касира, який видав кошти. Таким чином, наявність печатки на такому касовому документі не передбачена законодавчим актом.

Інші реквізити у наданих до суду першої інстанції копіях касових ордерів про видачу готівки через касу КС «Істок» ОСОБА_2 наявні, тому суд першої інстанції вірно визнав ці документи належними доказами, що підтверджують доводи відповідача КС «Істок» про видачу грошових коштів за депозитними вкладами відповідачу ОСОБА_2 по закінченню строку дії договорів про депозитні вклади.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Скаржник в своїй апеляційній скарзі не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки доводи апеляційної скарги були розглянуті і обґрунтовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів. Крім того, колегія суддів зазначає, що у КС «Істок» було витребувано видатково-касові ордери щодо загальної суми вкладів з врахуванням усіх відсотків та дати здійснення виплати грошових коштів ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 98).

13 листопада 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив КС «Істок», відповідно до якого КС «Істок» не зберігає первинні бухгалтерські документи понад трирічний строк, встановлений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів».

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2019 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко