ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/150/19

Головуючий у першій інстанції - Семенченко О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1487/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипка А.А.,Харечко Л.К.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Семенченко О.М.), ухвалене у смт. Варва об 11 годині 56 хвилин, повний текст складено 30 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.10.2013 року у розмірі 76582,98 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 30381 грн; заборгованості по простроченому тілу кредиту - 19028,94 грн; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 22549,88 грн; заборгованості по пені нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штраф ( фіксована частина) -500 грн та штраф ( процентна складова) 3623 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921грн. Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 17.10.2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.10.2013 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2013 року та обґрунтованого розміру заборгованості за тілом кредиту. Крім того, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 , яка 17 жовтня 2013 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та відповідачка ОСОБА_1 є однієї і тією ж особою.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та помилкового застосування до спірних правовідносин висновків Великої палати Верховного суду викладених у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

По справі встановлено, що 17 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.( а.с. 14) Відомості щодо кредитної картки, яку бажала отримати позичальник анкета-заява не містить як і не містить розміру відсоткової ставки та розміру ліміту.

Згідно повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 27.11.2019 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 17.10.2013 року отримала картки: № НОМЕР_1 , термін дії якої до листопада 2018 року; № НОМЕР_2 термін дії до жовтня 2018 року; НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2019 року; № НОМЕР_4 з терміном дії до травня 2019 року. Отримання кредитних карток ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з комп`ютерної бази позивача.

Відповідно до наданого AT КБ "ПриватБанк" розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.10.2013 року укладеним банком та ОСОБА_1 , станом на 18.02.2019 року виникла заборгованість у розмірі 76582,98 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 30381 грн; заборгованості по простроченому тілу кредиту - 19028,94 грн; заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання -22549,88 грн; заборгованості по пені нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штраф ( фіксована частина) -500 грн та штраф ( процентна складова) 3623 грн ( а.с.7-13)

Розрахунком заборгованості, уточненим випискою по рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами та внесення коштів на погашення кредиту. Так, відповідно до розрахунку заборгованості 25.04.2016 року було погашено заборгованість по кредиту в розмірі 7864,47 грн та станом на 26.04.2016 року заборгованість по кредиту була відсутня. У виписці по рахунку вказане погашення заборгованості не відображено, а зазначено про оплату частинами 5 депозиту на суму 7864, 47 грн. Крім того, з 27.09.2017 року відповідно до виписки по рахунку відповідачу почали надавались послуги по сервісу « Миттєва розстрочка».

Доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості по послузі оплата частинами 5 депозиту та надання послуги по сервісу « Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до договору б/н від 17 жовтня 2013 року матеріали справи не містять, а отже висновок суду першої інстанції щодо ненадання належних, достатніх та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту є вірним. Наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на правову позицію Великої палати Верховного суду викладену у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 в тому числі і щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є помилковим, оскільки банк звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вимог про стягнення заборгованості за відсотками не заявляв. Застосування ж вище зазначеної правової позиції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів та пені є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування інших постанов Верховного суду не заслуговують на увагу, оскільки постанови на які посилається AT КБ "ПриватБанк" в часі прийняті раніше ніж постанова Великої палати Верховного суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосуються інших обставин справи.

Таким чином, апеляційна скарга AT КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2019 року зміні, в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: