Справа № 188/1406/19
Провадження № 2/188/559/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Лукіна Л.Г.,

справа №188/1406/19

позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК"

відповідач: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" подано до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 11988.52 грн.

В обґрунтування позову зазначено, відповідно до укладеної заяви № б/н від 05.10.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами, Правилами користування платіжною карткою складала між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, тобто договором приєднання є договір , умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Позивач вважає свої зобов`язання виконаними, а відповідач їх порушив.

Відповідно до позовних вимог, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.09.2019 року має заборгованість - 11988.52 грн., яка складається з наступного:

0.00 грн. - заборгованість за тілом кредита;

1212.87 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

7478.58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

2250,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина);

547.07 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, просить стягнути заборгованість та судові витрати.

Відповідач в судове засідання не з`явився, поштовий рекомендований конверт з судовою повісткою від 27.11.2019р. був повернутий до суду з позначкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд ухвалює рішення у відсутність відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено 05.10.2012 року відповідачем, підписано анкету -заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві позичальника від 05.10.2012 року домовленості сторін щодо строку дії кредитного договору відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадкуАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до Анкети-заяви, пам`ятка клієнта, що є в заяві, це відривна частина анкети і вона повинна залишатись у клієнта, але вона не відривалась і подана суду разом з анкетою, з чого суд робить висновок, що відповідач належним чином з умовами не ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Вимоги відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем не заявлені.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 жовтня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути не тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник і яка є підставою для інших нарахувань в вз`язку з порушенням збов`язань ), а стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом та штрафні санкції і пеню .

На визначення розміру заборгованості позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.10.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 12.09.2019 року, а також посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом саме розрахунку бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.10.2012 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (02.10.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Розрахунок, є головним доказом при вирішенні питання про розмір заборгованості, її види та правильність нарахування заборгованості, представник не має повноважень розраховувати банківську заборгованість відповідача.

Позивачем додано до позову розрахунки з 05.10.2012 по 12.09.2019 року року.

Надані Розрахунки не містять посилань на те з чого і ким вони роздруковані, під розрахунками лише зазначено «представник ПриватБанку » і підпис, але чий підпис стоїть під розрахунком, прізвище ім`я по батькові, або прізвище та ініціали в розрахунку не зазначено.

Розрахунок здійснюється банком по відповідній програмі в електронному варіанті, тож паперова роздруківка повинна бути посвідчена відповідною особою з зазначенням прізвища відповідальної особи.

Відповідно до п.69 Постанови Правління НБУ №97 від 18.07.2019 року «Про затвердження Положення про організацію процесу управління проблемними активами в банках України» банк забезпечує автоматичний розрахунок кількісних ІРП, які базуються на внутрішніх даних банку щонайменше щодо класу та кількості днів прострочення боржником/контрагентом погашення боргу.

Враховуючи вищезазначене, суд, власною ухвалою від 26.11.2019 року надав можливість стороні позивача до початку розгляду справи по суті, надати до суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.10.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом- ОСОБА_1 з належним чином засвідченим підписом відповідної посадової особи Банку, або копію, засвідчену належним чином підписом відповідальної особи, представника банку.

Представником позивача повторно надано з порушенням загальних положень з діловодства розрахунки, які належним чином не засвідчені представником Банку.

Суд погоджується з висловленою письмово позицією в листі від 04.12.2019 №531010-ВБ юрисконсульта ОСОБА_3 що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, але не погоджується з позицією, що надані розрахунки заборгованості завірені представником банку саме належним чином.

Суд бере до уваги і вибірковость порядку засвідчення наданих стороною позивача письмових доказів.

В матеріалах справи, наданих позивачем не засвідчено надані розрахунки, витяг з Тарифів та витяг з Умов тому, суд розцінює це як спосіб представника сторони позивача на майбутнє, уникнути персональної відповідальності за надання суду письмової інформації яка не відповідає об`єктивним обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивач не використав своє право на надання суду письмових доказів щодо відповідного розрахунку, тому в цій частині суд вважає Розрахунок як доказ не є таким, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи щодо розрахунку суми заборгованості.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем витяг з Умов та Тарифи, правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Тарифи витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 05.10.2012 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зазначені обґрунтування є практикою Верховного суду і міститься в Правовому висновку Постанови ВС від 27.11.2019 по справі № 140/458/17 (№ в ЄДРСР 86139313) « Вказане враховано судом апеляційної інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, а тому висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 568,46, заборгованості по пені та комісії в розмірі 3 389,12 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в розмірі 1 335,03 грн є правильним та таким, що відповідає нормам матеріального права. Оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.»

Відповідно до позовних вимог поточна заборгованість за тілом кредита відсутня, тому подальше нарахування відсотків на не стягнуту заборгованість, до якої не входить тіло кредита, повинно здійснюватись відповідно до положень ст. 625 ЦК України, але сторона позивача обрала інший спосіб захисту свого порушеного права.

Враховуючи заначене та практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір

покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача, тому в задоволенні вимоги позивача про відшкодування судового збору, слід відмовити.

Беручи до ст.ст. 4, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О. М. Курочкіна