КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/2278/19 головуючий у суді І інстанції: Кошель Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року у справі за позовом Білоцерківської міської ради Київської області до Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування розпоряджень, договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Білоцерківська міська рада звернулась до суду з позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування розпоряджень, договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування реєстрації, посилаючись на те, що Білоцерківська районна державна адміністрація незаконно, всупереч ст.ст.116,122,149 ЗК України та ст.ст. 203, 228 ЦК України, розпорядилася шляхом продажу ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,1116 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:028:0020, поскільки вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні територіальної громади міста Біла Церква. Позивач просив суд: визнати недійсними та скасувати розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 10.05.2018 року за № 226 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки для подальшого продажу у власність ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради» та розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 05.06.2018 року за № 260 « Про затвердження звіту про експерту грошову оцінку і продаж земельної ділянки ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»; визнати недійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,1116 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:028:0020, укладений 20.06.2018 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 овичем, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П., зареєстровано в реєстрі за № 3-1864, та скасувати рішення державного нотаріуса Приймак А.П. за індексним номером 41707613 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року задоволено позов Білоцерківської міської ради Київської .

Визнано недійсними та скасовано розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 10.05.2018 року за № 226 « Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки для подальшого продажу у власність ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради» та розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 05.06.2018 року за № 260 « Про затвердження звіту про експерту грошову оцінку і продаж земельної ділянки ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради».

Визнанонедійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,1116 га, що розташована в місті Біла Церква Київської області по вулиці Вернадського № 2-а, кадастровий номер :04:028:0020, укладений 20.06.2018 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 м Валерієм ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П., зареєстровано в реєстрі за № 3-1864, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, вчинений державним реєстратором Приймак А.П. 20.06.2018 року за № 26714654. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що зміст оскаржуваного рішення не є встановленням фактів, а є лише цитуванням позиції позивача, а також в судовому рішенні не наведено аргументованого відхилення доводів відповідача і мотивованого прийняття доводів позивача. Вказує, що Вищим господарським судом України у постанові від 26.10.2016 року по справі №911/139/15, розглядалося питання щодо дійсного власника земельної ділянки за актом про право користування землею (держаний акт на землю серії Б №026954 від 07.07.1989 року). Звертає увагу суду, що позивачем та судом не надано жодних доводів щодо того, яким чином спірна земельна ділянка, відноситься до меж міста Біла Церква, у витязі має вказівку на державну форму власності, крім обґрунтувань позивача, що ділянка знаходиться в межах міста Біла Церква, не зважаючи на розмежування земель державної та комунальної власності здійснене у 2013 році.

Білоцерківська міська рада Київської області подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач Білоцерківська районна державна адміністрація відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що спірна земельна ділянка до набуття її у приватну власність ОСОБА_1 належала до земель державної власності, що перебувають в межах територій певної адміністративно - територіальної одиниці міста Біла Церква Київської області, право користування якою належить територіальній громаді міста Біла Церква в особі Міської ради, а тому приймаючи оскаржувані розпорядження Білоцерківська РДА безпідставно розпорядилася та передала у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, чим порушила права позивача як землекористувача стосовно володіння і користування вказаною земельною ділянкою, у зв`язку з чим вимога про визнання недійсними оскаржуваних розпоряджень Білоцерківської РДА є доведеною, обґрунтованою, відповідачами не спростованою, а відтак підлягає задоволенню. Також є обґрунтованою вимога позовна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки у Білоцерківської РДА відсутні право на відчуження земель, що перебувають у володінні і користуванні ради.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Безпосередньо Земельний кодекс України сформулював загальні правила виникнення прав на землю, відповідно до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Відповідно доч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост. 3 Земельного кодексу України , земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно доч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно достатті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно дост. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Встановлено, що державний акт на право користування земельною ділянкою 30,0 га під будівництво житлового масиву по АДРЕСА_2 було видано відділу капітального будівництва Білоцерківського міськвиконкому у 1989 році згідно до розпорядження Ради Міністрів УССР від 07.07.1989 р. №234-Р.

Цей державний акт було сформовано за рахунок земель «совхоза «Белоцерковский» Белоцерковского района Киевской области», землі якого були включені в межу міста Біла Церква на виконання рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 18 вересня 1958 року «Про адміністративно територіальні зміни».

18 вересня 1958 року рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих «Про адміністративно територіальні зміни» села Заріччя і Роток включені в межу міста Біла Церква, а Зарічанська і Ротоцька сільради Білоцерківського району ліквідовані.

22 жовтня 1958 року виконкомом Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих було ухвалене рішення №658 «Про віднесення приєднаних околиць Заріччя і Роток в смугу міста Біла Церква по нарахуванню земельної ренти».

21 жовтня 1964 року рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих №570 було погоджено генеральний план міста та передано до виконавчого комітету Київської обласної Ради депутатів трудящих.

19 лютого 1966 року рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради депутатів трудящих №97 затверджено Проект планіровки м. Біла Церква. Площа міста згідно цих документів зросла, зокрема за рахунок земель:

1) Білоцерківської дослідно-селекційної станції (відділення „Роток") Всесоюзного науково-дослідного інституту цукрових буряків - 511.0 та;

2) сільськогосподарської артілі ім. Дімітрова с. Піщана - 238.0 га;

3) Білоцерківської птахофабрики - 32,0 га;

4) радгоспу «Білоцерківський»:

а) центратьної садиби площею - 56,0 га;

б) відділення „Заріччя" площею - 430,0 га;

5)Учбового господарства Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім. Погребняка - 438.0 га.

6) сільськогосподарської артілі ім. Ватутіна с. Шкарівка - 520,0 га;

7) експериментальної бази „Терезине" - 78,0 га;

8) Державного лісного фонду - 136,0 га.

Міська межа встановлювалась на той час на підставі пунктів 146-156 Земельного кодексу УССР від 29 листопада 1922 року (який діяв до 30 вересня 1971 року), (тобто на підставі генеральних планів, планів забудови територій, втому числі проектів забудови територій за межами населених пунктів):

Таким чином, відповідно до норм пунктів 146-156 Земельного кодексу УССР межа м. Біла Церква була встановлена відповідно до рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих 18 вересня 1958 року № 791 «Про адміністративно територіальні зміни» та Проекту планіровки міста Біла Церква, що виконаний Українським Державним інститутом проектування міст „ДІПРОМІСТО" (м. Київ) в 1963-1964 pp, який був затверджений рішенням Київського облвиконкому за №97 від 19.02.1966 року. Згідно цих документів була встановлена міська межа, яка станом на сьогодні є чинною (том 1 а.с.107-153).

Встановлено, що підпунктом 5.8 пункту 5 рішення Білоцерківської міської ради від 19.02.2015 за №1407-72-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям» поновлено договір оренди землі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 під розміщення магазину по продажу продовольчих товарів з кафетерієм (нежитлова будівля, літера «А») в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1116 га строком на 5 років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква (а.с.11).

На підставі вказаного рішення між Білоцерківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 24.04.2015 року укладено договір оренди землі №64 на земельну ділянку загальною площею 0,1116 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 під розміщення магазину по продажу продовольчих товарів з кафетерієм (нежитлова будівля літера «А»), строком на 5 років та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.12-15).

В подальшому, розпорядженням голови Білоцерківської районної державної адміністрації від 10.05.2018 за №226 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки для подальшого продажу у власність ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради» надано ОСОБА_1 дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 0,1116 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:028:0020 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, вул. Вернадського, 2-а (а.с.18).

Розпорядженням голови Білоцерківської районної державної адміністрації від 05.06.2018 за №260 «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку і продаж земельної ділянки ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради» затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,1116 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, м. Біла Церква, вул. Вернадського, 2-а та продано ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1116 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:028:0020 державної власності віднесену до житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.19-20).

На підставі вказаного розпорядження між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 20.06.2018 укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. за №3-1864. Цього ж дня державним нотаріусом Приймак А.П. прийнято рішення за індексним номером 41707613 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:028:0020 за ОСОБА_1 (а.с.21-23, 33).

Встановлено, що спірна земельна ділянка передана у власність фізичній особі підприємцю - ОСОБА_1..

Земельна ділянка площею 0,1116 га, що розташована в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :04:028:0020, сформована і знаходиться в межах земельної ділянки площею 30,0 га, що належить на праві користування відділу капітального будівництва Білоцерківської міської ради, відповідно до державного акту на право користування землею серія Б за №026954, що підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти від 22.11.2018, виконаного землевпорядною організацією ТОВ "Експертцентр" (а.с.24-31, 36).

На даний час спірна земельна ділянка знаходиться в житловому АДРЕСА_2 з розташованим на ній магазином по продажу продовольчих товарів ФОП ОСОБА_1 (том 2 а.с.138-176).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру, сформованого станом на 22.06.2017 року, земельна ділянка площею 0,1116 га для будівництва та обслуговування торгівлі, кадастровий номер :04:028:0020, розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить до земель житлової та громадської забудови державної форми власності (том 1 а.с.54).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із вище переліченими нормами права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач є землекористувачем спірної земельної ділянки. Спірна земельне ділянка не вилучалась з користування у ради та накладається на земля, які перебувають у володінні та користуванні ради, чим порушуються їх земельні права.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст оскаржуваного рішення не є встановленням фактів, а є лише цитуванням позиції позивача, а також в судовому рішенні не наведено аргументованого відхилення доводів відповідача і мотивованого прийняття доводів позивача, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у судовому рішення суду першої інстанції наведені мотиви з яких виходив суд ухвалюючи рішення та норми матеріального права з яких виходив суд обґрунтовуючи судове рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що Вищим господарським судом України у постанові від 26.10.2016 року по справі №911/139/15, розглядалося питання щодо дійсного власника земельної ділянки за актом про право користування землею (держаний акт на землю серії Б №026954 від 07.07.1989 року), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зазначене рішення не є релевантним з правовідносинами, які встановлені в справі що розглядається.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем та судом не надано жодних доводів щодо того, яким чином спірна земельна ділянка, відноситься до меж міста Біла Церква, у витязі має вказівку на державну форму власності, крім обґрунтувань позивача, що ділянка знаходиться в межах міста Біла Церква, не зважаючи на розмежування земель державної та комунальної власності здійснене у 2013 році, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені доводи спростовуються витягом з Державного земельного кадастру, державним актом на право користування земельною ділянкою 30,0 га під будівництво житлового масиву по АДРЕСА_2 було видано відділу капітального будівництва Білоцерківського міськвиконкому у 1989 році згідно до розпорядження Ради Міністрів УССР від 07.07.1989 р. №234-Р. Крім того, відповідач ОСОБА_1 сам визнавав факт належності у користуванні ради спірної ділянки, погоджуючись з поновленням договору оренди землі фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 під розміщення магазину по продажу продовольчих товарів з кафетерієм (нежитлова будівля, літера «А») в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1116 га строком на 5 років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що земельне право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 152, 155 Земельного Кодексу України та ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із тим, що у діях суду першої інстанції не вбачається порушень норм процесуального права, і норми матеріального права судом застосовано правильно, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, і спростовуються матеріалами справи, а тому ухвала підлягає залишенню без змін, у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «18» грудня 2019 року

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль
О.І. Сліпченко