провадження № 06.08/824/909/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

17 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Пікуль А.А., Яворського М.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року визнано необґрунтованим відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів у складі головуючого судді Фінагеєва В.О., суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів на автоматизований розподіл без зупинення провадження.

11 грудня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, в якій заявник просив роз`яснити зміст вказаної ухвали, відповівши на питання:

Чи питання щодо зупинення провадження судом не розглядалося взагалі, чи таке питання судом розглядалося і за результатами такого розгляду було прийнято рішення не зупиняти провадження?

Заява обґрунтована тим, що зміст ухвали від 27 травня 2019 року сформульовано нечітко, а тому вона є незрозумілою ОСОБА_1 . Заявник вважає, що ч. 3 ст. 40 ЦПК України є імперативною, а фразу «суд вирішує питання про зупинення провадження у справі» слід тлумачити в сенсі «суд зупиняє провадження у справі». У процесуальних законах та судових актах зазвичай формулювання «вирішення судом питання про вчинення певної процесуальної дії» тлумачиться саме як «вчинення такої дії». Проте, у тих випадках, коли автором відповідного законодавчого чи судового акту мається на увазі право, а не обов`язок суду на вчинення певної процесуальної дії, зазвичай використовується інша мовна конструкція - «суд може вирішити питання про вчинення певної процесуальної дії» або «суд може вчинити певну дію».

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають ті рішення, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 369/10689/16-ц.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до апеляційного суду з заявами про роз`яснення ухвал і розглядаючи такі заяви Київський апеляційний суд у своїх ухвалах від 26 липня 2019 року, від 02 серпня 2019 року, від 19 серпня 2019 року, від 22 серпня 2019 року, від 11 грудня 2019 року наголошував заявнику на тому, що роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які можуть бути пред`явлені до виконання.

Однак, не дивлячись на це та розуміючи, що ухвала апеляційного суду від 27 травня 2019 року, яку заявник просить роз`яснити, не підлягає виконанню, відповідач знову звертається з заявою про роз`яснення ухвали.

Вказані дії ОСОБА_1 спрямовані на безпідставне затягування вирішення справи про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором та свідчать про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на міжнародну практику становлення та визначення меж зловживання процесуальними правами, варто зазначити правові позиції Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року (справа № 530/725/18).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Апеляційний суд вважає за необхідне залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у зв`язку із зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами.

У силу вимог ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Разом з заявою про роз`яснення ухвали ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив роз`яснити йому, яка саме сума судового збору підлягає сплаті за повторною заявою ОСОБА_1 від11грудня 2019 року про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року:

1) чи необхідно лише доплатити різницю між фактично сплаченою сумою судового збору за іншою заявою, яку було повернуто, та встановленою Законом сумою, чи обов`язково сплачувати судовий збір заново в повному обсязі?

2) яким чином впливає на розмір суми судового збору, що підлягає сплаті, зміна розміру прожиткового мінімуму, що відбулася 01 грудня 2019 року?

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність сплати судового збору за подачу заяви про роз`яснення ухвали суду у визначеному законом розмірі та йому відомі положення Закону України «Про судовий збір», в якому зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Про обізнаність відповідача з нормами Закону України «Про судовий збір» свідчить його заява від 22 серпня 2019 року про виправлення описок в ухвалі Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року.

Отже, заявник, знаючи про вимоги закону щодо необхідності сплати судового збору у фіксованому розмірі, не сплатив його. Судовий збір у розмірі 38 грн. 42 коп. зарахований судом на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки дії відповідача є свідомими та мають наслідком порушення розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат разом з вирішенням по суті питання про роз`яснення судового рішення.

Відповідно до положень підпункту 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при подачі заяви про роз'яснення судового рішення, поданою фізичною особою, судовий збір становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подачі заяви про роз`яснення ухвали ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. Вказана сума підлягає стягненню з заявника у дохід держави.

Керуючись статтями 261, 271 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 11 грудня 2019 року відмовити.

Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі продовження зловживання ним процесуальними правами судом може бути застосований захід процесуального примусу, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні, 20 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Фінагеєв В.О.

Пікуль А.А.

Яворський М.А.