ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 398/241/18

провадження № 22-ц/4809/165/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року у складі головуючого судді Ніколаєва М.В. за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22/PVN6-08-07 від 13 серпня 2007 року в сумі, що еквівалентна 6229,86 доларів США. згідно офіційного курсу НБУ на день платежу, а також пеню в сумі 19574 ,84 грн. (позовна заява з доданими матеріалами здана на пошту 16.01.2018 р.)

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі п. 1.3. Статуту та ОСОБА_1 13.08.2007 року був укладений кредитний договір №22/PVN6-08-07 на суму 9500,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком повернення до 13 серпня 2027 року.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в повному обсязі, проте останній належним чином не виконує умови договору, станом на 11.12.2017 року заборгованість за кредитним договором складається з наступного: 5403,53 доларів США, сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 308,60 доларів США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 94,33 доларів США, сума строкової заборгованості по відсотках,423,40 доларів США, сума простроченої заборгованості по відсотках, 19574,84 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 13.08.2007 року було укладено договір поруки №22/PVN6-P від 13.08.2007 року (далі - договір поруки) між банком та ОСОБА_2, яка зобов'язалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та договору поруки відповідачі відповідають як солідарні боржники (п.2.1 договорів поруки).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60) заборгованість за кредитним договором № 22/PVN6-08-07 від 13 серпня 2007 року, яка станом на 11.12.2017 року складає 5773 долари 66 центів США згідно офіційного курсу Національного банку України на день платежу, та пеню в сумі 19574 гривні 84 копійки.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість існує, але згідно квитанцій: № 102010101 від 09.01.2018 року та № 102010171 від 14.02.2018 року ОСОБА_1 здійснив часткове погашення суми боргу за кредитним договором платежами в 6000 грн. 09.01.2018 року, та 6500 грн. 14.02.2018 року (а.с.57).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до неї.

Посилається на те, що вона та її колишній чоловік ОСОБА_1 отримали та витратили кредитні кошти для придбання квартири.

Звертає увагу, що аправляючи вимогу про дострокове погашення договору кредиту, позивач вактично змінив строки виконання договору.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Умовами договору не встановлено строки поруки, протягом шести місяців від наступного дня виникнення простроченої заборгованості, коли за умовами кредитного договору виникає право дострокового стягнення всієї суми кредиту, банк не пред'явив позову до поручителя, а тому зобов'язання за договором поруки припинилися.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості з поручителя не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22/PVN6-08-07 про надання кредитних ресурсів у сумі 9500 доларів США (а.с.7-9 т.1), з оплатою процентної ставки 14,50 річних (п.2.1. кредитного договору).

Для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_3.

Кредитні кошти отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (п.2.3 кредитного договору).

Згідно п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні кошти, отримані за цим договором, до 13 серпня 2027 року.

Позичальник зобов'язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 122,00 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 14,5% річних.

Пунктом 3.7. кредитного договору сторони домовилися щорічно, протягом 10 банківських днів після закінчення кожного фактичного року кредитування, а саме до 23 серпня кожного року, проводити звіряння поточної і простроченої (якщо така виникла) заборгованості позичальника по сплаті ануїтетних платежів, по сплаті банку щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів і дотримання позичальником Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до цього Договору). За результатами звірки сторони можуть переглядати розмір наступних ануїтетних платежів, що підлягають внесенню позичальником, та строк погашення позичкової заборгованості. У випадку, якщо сторони прийшли до згоди про такий перегляд, сторони укладають додаткову угоду до цього Договору про викладення Графіка зниження розміру заборгованості (Додатка № 1 до цього Договору) у новій редакції.

В п. 5.1 кредитного договору зазначено, що на момент підписання договору позичальник ознайомлений із типовими умовами договору застави (іпотеки), запропонованими банком. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними типовими умовами.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 13.08.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №22/ PVN6-P, за умовами якого остання зобов'язалась відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №22/PVN6-08-07 від 13.08.2007 року (а.с.12 т.1). У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та договору поруки відповідачі відповідають як солідарні боржники (п.2.1 договорів поруки).

Відповідно до п. 1.3. договору поруки ОСОБА_2 засвідчила, що ознайомлена із кредитним договором та погоджується з його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 9500 дол. США (А.С.7).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за умовами кредитного договору 22/PVN6-08-07 від 13.08.2007 року станом на 11.12.2017 року утворилася заборгованість за курсом НБУ в сумі 188462,26 грн. (а.с.13-21), з яких: 5 403,53 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 146 486,16 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 308,60 дол. США, що еквівалентно 8 365,94 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 94,33 дол. США, що еквівалентно 2 557,72 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 423,40 дол. США, що в еквівалентно 11 478,10 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 19 574,84грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 22/PVN6-08-07 від 13 серпня 2007 року, яка станом на 11.12.2017 року складає 5773,66 долари США згідно офіційного курсу Національного банку України на день платежу, та пеню в сумі 19574,84 грн.

Апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тому не дає оцінки висновкам суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.

ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Пунктом 3.2. кредитного договору строк дії договору визначено до «13 серпня 2027 року» , у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі внесення коштів на погашення заборгованості банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, відсотків, неустойки за умовами договору - п. 3.4 (а.с.7).

Відповідно до умов договору поруки у випадку непогашення боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1 календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених договором, у кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до поручителя (п. 2.3 договору поруки).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, право на дострокове стягнення всієї суми кредитних коштів та відсотків відповідно до умов договору у банку виникло 11.06.2017 року, коли не було виконано зобов'язання боржником про внесення коштів на погашення кредиту і відсотків відповідно графіку - 10.06.2017 року (а.с. 13-21 т. 1)

З позовними вимогами до поручителя ОСОБА_2 позивач звернувся 16.01.2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання відповідно до п. 2.3. договору поруки (11.06.2017 р.), коли згідно норми ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредитному договору № 22/PVN6-08-07 від 13 серпня 2007 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції в сумі 2119,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

В іншій частині рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», , місце знаходження: вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4, 2119,50 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С. М. Єгорова

Судді: С. А. Кіселик

С . І. Мурашко