Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 750/5776/16-ц

провадження № 61-6077св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2016 року у складі судді Коверзнева В. О. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Губар В. С., Позігуна М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав» (далі - ПАТ «Банк Богуслав») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правовідносин за договором поруки припиненими.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 19/02-КР-31/2012, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у борг 900 000,00 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки з 30 травня 2012 року до 29 травня 2013 року (включно) - 20,5 % річних та з 30 травня 2013 року до 29 травня 2017 року - 25 % річних, на строк до 29 травня 2017 року.

30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір поруки № 19/02-ПР-06/2012, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався перед банком відповідати за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012.

Пунктом 6.2 договору поруки встановлено, що порука припиняється належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором.

У період з 23 липня 2012 року до 25 квітня 2014 року були укладені договори № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 про внесення змін до кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012, згідно з яким змінено графік повернення кредиту, строки сплати процентів, періоди, розмірі та строки сплати фіксованої процентної ставки, збільшено суму кредиту на 500 000,00 грн., внаслідок чого загальна сума кредиту зросла до 1 400 000,00 грн.

У зв`язку із внесенням змін до кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012 додатковими угодами до договору поруки також вносилися зміни до договору поруки № 19/02-ПР-06/2012, укладеного 30 травня 2012 року.

07 липня 2014 року ПАТ «Банк Богуслав» направив ОСОБА_2 вимогу-повідомлення про сплату простроченої заборгованості, у якому зазначено, що станом на 05 травня 2014 року у позичальника перед банком виникла загальна сума простроченої до сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 94 407,52 грн. Цю заборгованість банк просив повернути у строк не пізніше 60 днів з моменту отримання цього повідомлення.

У період з 22 вересня 2014 року до 22 березня 2015 року позивач не пред`явив до поручителя вимоги щодо сплати простроченої заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором сплинув 22 вересня 2014 року, строк дії поруки умовами договору поруки не передбачено, банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором вимоги до поручителя не пред`явив, то 22 березня 2015 року порука відповідача припинилася.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2016 року у позові ПАТ «Банк Богуслав» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимога-повідомлення від 07 липня 2014 року не є за своєю суттю такою, яка вказує на необхідність дострокового повернення кредиту, а лише містить пропозицію сплатити прострочену суму заборгованості. За таких обставин 22 вересня 2014 року у позичальника не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми кредиту, а тому відлік шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя також не почався. Зазначені обставини вказують на відсутність підстав визнавати поруку припиненою.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року апеляційні скарги ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_3 відхилено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, а тому ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке не підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2016 року ПАТ «Банк Богуслав» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов банку у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що 22 липня 2014 року вимогу-повідомлення про сплату простроченої суми заборгованості було вручено особисто боржнику, а тому з 22 вересня 2014 року у банка виникло право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, строк виплати якої ще не настав. Проте суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що з 22 вересня 2014 року відлік шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя не почався, у зв`язку із чим передчасно відмовили у позові про визнання поруки припиненою. Крім цього, у провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області перебувала цивільна справа № 748/3600/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька І. П., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, під час розгляду якої досліджувалася вимога-повідомлення від 07 липня 2014 року та підтверджено виникнення у банку права дострокової вимоги до позичальника щодо повернення всієї суми заборгованості. 09 грудня 2015 року банк в позасудовому порядку реалізував своє право іпотекодержателя і відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» здійснив продаж предмета іпотеки. Суди не врахували, що згідно із частиною першою статті 559 ЦК України порука припинилася з припиненням забезпеченого нею зобов`язанням. 09 грудня 2015 року банк звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом продажу предмета іпотеки. Виручені від продажу грошові кошти були направлені на погашення кредитної заборгованості, а тому дія кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012 припинена.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Чернігова.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 19/02?КР?31/2012, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у борг 900 000,00 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки з 30 травня 2012 року до 29 травня 2013 року (включно) - 20,5 % річних та з 30 травня 2013 року до 29 травня 2017 року - 25 % річних, на строк до 29 травня 2017 року.

30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір поруки № 19/02-ПР-06/2012, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався перед банком відповідати за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012.

Пунктом 6.2 договору поруки встановлено, що порука припиняється належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором.

В період з 23 липня 2012 року до 25 квітня 2014 року були укладені договори № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 про внесення змін до кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012, згідно з яким змінено графік повернення кредиту, строки сплати процентів, періоди, розмірі та строки сплати фіксованої процентної ставки, збільшено суму кредиту на 500 000,00 грн, у зв`язку із чим загальна сума кредиту зросла до 1 400 000,00 грн.

30 травня 2012 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,1032 га, кадастровий номер :02:000:0404, що знаходиться у с. Клочків Чернігівського району та житловий будинок «літ. А-2» з надвірними будівлями, загальною площею 301,6 кв. м., розташований за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку із внесенням змін до кредитного договору від 30 травня 2012 року № 19/02-КР-31/2012 додатковими угодами до договору поруки також вносилися зміни до договору поруки № 19/02-ПР-06/2012, укладеного 30 травня 2012 року.

07 липня 2014 року ПАТ «Банк Богуслав» направив ОСОБА_2 вимогу-повідомлення про сплату простроченої заборгованості, у якому станом на 05 травня 2014 року у позичальника перед банком виникла загальна сума простроченої до сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 94 407,52 грн, яку банк просив повернути у строк не пізніше 60 днів з моменту отримання цього повідомлення.

09 грудня 2015 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_3 набув право власності на цей житловий будинок.

Також за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним 09 грудня 2015 року між банком та ОСОБА_3 , останній набув право власності на земельну ділянку площею 0,1032 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель та споруд, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:000:0404.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2016 року у справі № 748/3600/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, у позові ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку із тим, що посилання позивача на неотримання нею належного повідомлення про намір банку здійснити продаж будинку, на неузгодження ціни продажу та її заниження, не є відповідно до статтей 203, 215 ЦК України підставою для визнання оскаржуваних правочинів недійсними.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 квітня 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 748/731/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договорів купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року недійсними, у позові ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що недотримання банком в момент вчинення спірних договорів купівлі-продажу умов щодо направлення поручителю вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, не є підставою для визнання вчинених правочинів недійсними.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договору поруки сторони погодили, що порука, встановлена даним договором, припиняється належним виконанням в повному розмірі позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанню поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору (пункт 6.2 договору поруки).

Дія договору поруки закінчується з моменту припинення поруки згідно з пунктом 6.2 даного договору (пункт 6.12 договору поруки)

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору, та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення (видачі судового наказу) про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що кредитні правовідносини між банком та позичальником припинилися шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (укладенням договорів купівлі-продажу від 09 грудня 2015 року). Оскільки правовідносини за договором поруки є похідними від кредитних зобов`язань і виникають з метою їх забезпечення, то підстави вважати поруку дійсною після виконання умов кредитного договору відсутні, порука на ці правовідносини не поширюється.

З урахуванням зазначеного суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що порука не є припиненою саме з тих підстав, що банк не пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Проаналізувавши підстави звернення банку до суду з позовом, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та положення кредитного договору і договору поруки, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій прийняли правильне рішення про відмову у позові, однак при цьому неправильно застосували норми матеріального права, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року - зміні у мотивувальній частині на підставі частини четвертої статті 412 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк