Справа № 344/8191/15-ц
Провадження № 2/344/239/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Капустяк Брігіта звернулась в суд з наведеним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що з відповідачем познайомилася в Республіці Ірландія. В 2000 році, перебуваючи у Ірландії, вони вирішили створити сім`ю та почали проживати разом. Разом заробляли гроші, вели спільне господарство, мали спільні інтереси щодо будівництва власного житла на Україні. У 2002 році, приїхавши на Україну та за спільно зароблені кошти придбали земельну ділянку у м. Івано-Франківську для будівництва та обслуговування житлового будинку. В результаті, їм було видано державний акт про право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 . Після придбання земельної ділянки, їм довелося повернутися в Ірландію, щоб заробити гроші на будівництво будинку. 15.02.2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2005 році повернувшись на Україну спочатку сторони проживали у квартирі матері відповідача по АДРЕСА_1 , де позивачка і зареєстрована з дітьми до сьогодні. В цей же час вони і розпочали будівництво будинку по АДРЕСА_2 . У 2008 році будівництво повністю було завершено, включаючи виконання внутрішніх оздоблювальних робіт, покупку меблів та побутової техніки, усі витрати вони несли разом. З кінця 2008 року вони переїхали в будинок АДРЕСА_2 і з того часу там проживають. 30.11.2012 року на вказаний вище будинок був виготовлений технічний паспорт, згідно технічної інвентаризації його оцінка складає 916 065 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з позивачкою. Враховуючи те, що будівництво будинку АДРЕСА_2 завершене повністю, усі мережі на обслуговування будинку підключені, та протягом 7-ми років сторони проживали там, позивачка вирішила змінити своє місце реєстрації та дітей по фактичному місцю проживання. Згідно повідомлення Управління Державної архітектурної інспекції в Івано- Франківській області від 04.06.2015 року позивачці повідомлено, що вона як дружина замовника будівництва не має правових підстав для введення в експлуатацію новозбудованого будинку АДРЕСА_2 , оскільки усі дозвільні документи видавалися на ім`я ОСОБА_2 , а тому тільки замовник будівництва має право оформити декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідач же ухиляється від оформлення декларації про готовність будинку до експлуатації та реєстрації права власності на нього, уникаючи його поділу між ними як спільного майна подружжя. Крім будівництва вказаного вище будинку за час спільного проживання нею з відповідачем придбано та зареєстровано за відповідачем наступні транспортні засоби: ЗИЛ-ММЗ 4502, 1992 року випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1 , № шас.№ НОМЕР_2 , ДНЗ 15085ІВ, свідоцтво ІВС НОМЕР_3 від 11.04.2003р.; ТЦ 10, 1991 року випуску, сірого кольору. № шас.16. НОМЕР_4, свідоцтво НОМЕР_5 від 23.05.2006 року; НОМЕР_6 , 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_7 , № шас. НОМЕР_8 , ДНЗ НОМЕР_40, свідоцтво НОМЕР_9 від 23.05.2006р.; НОМЕР_10 , 1990 року випуску, зеленого кольору. № дв. НОМЕР_11 , № шас. НОМЕР_12 , ДНЗ АТ4157АС, свідоцтво НОМЕР_13 від 09.04.2009р.; МАЗ 54322, 1969 року випуску, червоного кольору, № дв. НОМЕР_14 , №шас. НОМЕР_15 , ДНЗ НОМЕР_41, свідоцтво НОМЕР_16 від 14.10.2005р.; НОМЕР_17 , 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_18 , № шас. НОМЕР_19 , ДНЗ НОМЕР_42, свідоцтво НОМЕР_20 від 31.08.2010р.; HYUNDAI TUCSON, 2011 року випуску, зеленого кольору. № куз. НОМЕР_21 НОМЕР_28, свідоцтво НОМЕР_22 від 20.02.2015 року.

12.11.2014 року відповідачем було укладено Договір № 9 з Товариством з обмеженою відповідальністю «АРС-ДІМ» про надання завдатку у розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, шо на даний час складає 295 428 гри. згідно курсу НБУ як 21, 102 грн.) за купівлю-продаж у майбутньому (не пізніше 30.06.2015р.) майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку поділити спільне майно, позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Просить постановити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на:

- 1/2 будинку АДРЕСА_2 , вартістю 458 032,5 грн.;

- 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0918 га в м. Івано- АДРЕСА_4 ;

- 1/2 майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 147 714 грн.(еквівалентно 7 000 дол. США, згідно курсу НБУ як 21 102 грн.);

- 1/2 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 4502, 1992 року випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1 , № шас.№ НОМЕР_2 , ДНЗ 15085ІВ, свідоцтво ІВС НОМЕР_3 від 11.04.2003р.;

- 1/2 транспортного засобу ТЦ 10, 1991 року випуску, сірого кольору. № шас.16. НОМЕР_23 , свідоцтво НОМЕР_5 від 23.05.2006 року;

- 1/2 транспортного засобу НОМЕР_6 , 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_7 , № шас. НОМЕР_8 , ДНЗ НОМЕР_40, свідоцтво НОМЕР_9 від 23.05.2006р.;

- 1/2 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 4502 СПГ, 1990 року випуску, зеленого кольору. № дв. НОМЕР_11 , № шас. НОМЕР_12 , ДНЗ АТ4157АС, свідоцтво НОМЕР_13 від 09.04.2009р.;

- 1/2 транспортного засобу МАЗ 54322, 1969 року випуску, червоного кольору, № дв. НОМЕР_14 , №шас. НОМЕР_15 , ДНЗ НОМЕР_41, свідоцтво НОМЕР_16 від 14.10.2005р.;

- 1/2 транспортного засобу ЗИЛ 4502, 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_18 , № шас. НОМЕР_19 , ДНЗ НОМЕР_42, свідоцтво НОМЕР_20 від 31.08.2010р.;

- 1/2 транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2011 року випуску, зеленого кольору. № куз. НОМЕР_21 НОМЕР_28, свідоцтво НОМЕР_22 від 20.02.2015 року.

Залишити на праві власності за ОСОБА_2 :

- 1 АДРЕСА_5 будинку АДРЕСА_4 , вартістю 458 032,5 грн.;

- 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0918 га в м. Івано- АДРЕСА_4 ;

- 1/2 майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 147 714 грн.(еквівалентно 7 000 дол. США, згідно курсу НБУ як 21 102 грн.);

- 1/2 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 4502, 1992 року випуску, синього кольору, № дв. НОМЕР_1 , № шас.№ НОМЕР_2 , ДНЗ 15085ІВ, свідоцтво ІВС НОМЕР_3 від 11.04.2003р.;

- 1/2 транспортного засобу ТЦ 10, 1991 року випуску, сірого кольору. № шас.16. НОМЕР_23 , свідоцтво НОМЕР_5 від 23.05.2006 року;

- 1/2 транспортного засобу НОМЕР_6 , 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_7 , № шас. НОМЕР_8 , ДНЗ НОМЕР_40, свідоцтво НОМЕР_9 від 23.05.2006р.;

1/2 транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 4502 СПГ, 1990 року випуску, зеленого кольору. № дв. НОМЕР_11 , № шас. НОМЕР_12 , ДНЗ АТ4157АС, свідоцтво НОМЕР_13 від 09.04.2009р.;

- 1/2 транспортного засобу МАЗ 54322, 1969 року випуску, червоного кольору, № дв. НОМЕР_14 , №шас. НОМЕР_15 , ДНЗ НОМЕР_41, свідоцтво НОМЕР_16 від 14.10.2005р.;

- 1/2 транспортного засобу ЗИЛ 4502, 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_18 , № шас. НОМЕР_19 , ДНЗ НОМЕР_42, свідоцтво НОМЕР_20 від 31.08.2010р.;

- 1/2 транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2011 року випуску, зеленого кольору. № куз. НОМЕР_21 НОМЕР_28, свідоцтво НОМЕР_22 від 20.02.2015 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду відкрито провадження у справі(а.с.20).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.11.2015 року по даній справі за клопотанням представника позивачки призначено будівельну експертизу(а.с.49,50).

11.04.2016 року до суду надійшов висновок №0030/03-2016 від 11.04.2016 року судового експерта судової будівельно-технічної експертизи(а.с.55-96).

23.05.2016 року позивачкою подано до суду заяву про збільшення обсягу позовних вимог (а.с.103-105).

28.07.2016 року позивачкою подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів із врахуванням виконаних робіт на загальну суму 2 359 201 грн., що використані у будівництві житлового будинку АДРЕСА_4 площею 0,0918 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та належить на праві власності ОСОБА_2 згідно Державного акту серії РІ №189267 від 29.10.2002 року, яка становить 1 179 600, 5 грн. Інші вимоги залишаються без змін у відповідності до поданої позовної заяви (а.с.135-136).

05.08.2016 року ухвалою Івано-Франківського міського суду призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с.157,158).

05.07.2017 року до суду надійшов висновок №3929 судового експерта судової будівельно- технічної експертизи від 29.06.2017 року(а.с.168-179).

16.04.2018 року позивачкою подано заяву про зміну предмету позову (а.с.195-196).

09.11.2018 року позивачкою подано заяву про зміну предмету позову. У даній заяві позивачка просить здійснити реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будіель і споруд площею 0,0918 га, за яким виділити ОСОБА_5 в будинковолодінні наступні приміщення в житловому будинку: кухню-їдальню площею 42,3 кв.м., позначена в технічному паспорті під № 1-4; сходову площею 16,6 кв.м., позначена в технічному паспорті під № 1-5; санвузол площею 6,7 кв.м., під № 1-6; житлову кімнату площею 20,7 кв.м. під № 1-7; житлову кімнату площею 32, 4 кв.м. під № 1-8; гардеробну площею 8,3 кв.м. під № 1-9; комору площею 2,0 кв.м. під № 1-10; житлову кімнату площею 20,4 кв.м. під №1-11.

Виділити ОСОБА_2 у будинковолодіння АДРЕСА_4 наступні приміщення у житловому будинку: комору, площею 23,3 кв.м. під № І; сходову площею 8,3 кв.м. під № II; комору площею 32,4 кв.м. під № III; гараж площею 24,9 кв.м. під № ІУ; тамбур площею 3, 2 кв.м. під № У; вітальню площею 29,8 кв.м. під № 1-1; сходову площею 9,0 кв.м. під № 1 -2; санвузол площею 7,0 кв.м. під № 1-3.

Виділити ОСОБА_1 у будинковолодінні АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: паливну (позначена літерою Б), частину огорожі (позначена літерою N3) площею 3,88 кв.м., частину огорожі (позначена літерою N4) площею 64,48 кв.м .

Виділити ОСОБА_2 у будинковолодіння АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: хвіртку (позначена літерою N2); ворота (позначені літерою N1); частину огорожі (позначена літерою № 3) площею 46,07 кв.м.; частину огорожі (позначена літерою N4) площею 24,19 кв.м.

Виділити Капустяк Брігіті земельну ділянку площею 0,0459 га (позначена червоним кольором у додатку до висновку таблиця № 22 з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: з північної сторони по земельній ділянці - 8,52 м; зі східної сторони 5,38 м, +12,57 м,+ 1,0 м, з південно-східної сторони по житловому будинку 2,74+0,20 м +4,29 м+6,65 м, по земельній ділянці з південної сторони - 1,0 м+15,74м+3,88 м+42,27м, на захід - 22,51м.

Виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0459 га (позначена синім кольором у додатку до висновку таблиця №22) з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: з північно-східної сторони, параллельно вул. Барвиста - 46,07 м, з сторони півдня по земельній ділянці - 15,74 м + 1,0 м - по житловому будинку 6,65 м + 4,29 м + 0,20 м + 2,74 м + 1,0 м; зі сторони заходу - 12,57 м +5,38 м+8,52+24,19 м.

Визнати право власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 - АДРЕСА_4 вартістю 147714 грн.

Визнати право власності на 1/2 транспортного засобу ТЦ 10,1991 р.в., д.н.з. НОМЕР_24 шас.13.

Визнати право власності на 1/2 транспортного засобу ЗИЛ 441510,1991 р.в., д.н.з. НОМЕР_43 № д.в НОМЕР_7 № шас. НОМЕР_8.

Визнати право власності на 1/2 транспортного засобу МАЗ 54322, 1969 р.в. № дв.НОМЕР_44, № шас.НОМЕР_15, д.н.з. НОМЕР_25 .

Визнати право власності на 1/2 транспортного засобу ЗИЛ 4502,1991 р.в. № дв. НОМЕР_18, № шас. НОМЕР_19, д.н.з. НОМЕР_26 .

Визнати право власності на 1/2 транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2011 року випуску, № куз. НОМЕР_27 д.н.з. НОМЕР_28 та стягнути з відповідача понесені судові витрати(а.с.209-211).

Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні від 17.04.2019 року надав пояснення по суті позовних вимог заявлених у заяві про зміну предмету позову від 09.11.2018 року, просив позов задоволити в повному обсязі. 03.12.2019 року в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі відповідно до схеми другого варіанту поділу(а.с. 247).

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку(а.с. 255, 257-259).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дана справа перебуває у провадженні Івано-Франківського міського суду з 10.06.2015 року, у провадженні судді Пастернак І.А. справа перебуває з 26.05.2017 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду провадження у справі відновлено 31.08.2017 року. У судові засідання призначені на 09.11.2018 року відповідач, представник відповідача ОСОБА_7 не з`явилися, остання подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні в м. Києві, 04.12.2018 року знову надійшла заява про відкладення розгляду справи від адвоката Широких Ю.В., 02.04.2019 року подано аналогічне клопотання представника відповідача, 07.08.2019 року адвокат Широких Ю.В. подала чергове клопотання про відкладення розгляду справи, 03.12.2019 року ні відповідач ні його представник адвокат Широких Ю.В. в судове засідання не з`явились, про причини не прибуття суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, про що свідчать рекомендовані листи. Крім того, жодних заперечень чи відзивів на позов стороною відповідача до матеріалів справи не долучено(а.с. 213, 221, 229, 245 ).

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене суд прийшов до висновку у відповідності до ст. 13 ЦПК України провести розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Так, у 2000 році сторони перебуваючи у Ірландії вирішили створити сім`ю та почали проживати разом, заробляли гроші, вели спільне господарство, мали спільні інтереси щодо будівництва власного житла на Україні. У 2002 році, приїхавши на Україну та за спільно зароблені кошти придбали земельну ділянку у м. Івано-Франківську для будівництва та обслуговування житлового будинку. В результаті, їм було видано державний акт про право приватної власності на землю наім`я ОСОБА_2 . Після придбання земельної ділянки, їм довелося повернутися в Ірландію, щоб заробити гроші на будівництво будинку. 15.02.2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2008 році будівництво повністю було завершено, включаючи виконання внутрішніх оздоблювальних робіт, покупку меблів та побутової техніки, усі витрати сторони понесли разом. З кінця 2008 року вони переїхали в будинок АДРЕСА_2 і з того часу там проживають. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з позивачкою. Враховуючи те, що будівництво будинку АДРЕСА_4 завершене повністю, усі мережі на обслуговування будинку підключені, а тому протягом 7-ми років сторони там проживають, відповідач ухиляється від оформлення декларації про готовність будинку до експлуатації та реєстрації права власності на нього, уникаючи його поділу між колишнім подружжям як спільного майна подружжя. Дані факти стороною відповідача не заперечується, а отже доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна.

Таким чином, що стосується позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою 1/2 частини майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 - АДРЕСА_4 вартістю 147714 грн., то суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Оскільки, як вбачається з копії Договору № 9 від 12.11.2014 року укладеного між ТзОВ «АРС-ДІМ» та ОСОБА_2 про надання завдатку, за умовами даного договору сторони домовилися про укладення в майбутньому, але не пізніше 30.06.2015 року договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 (а.с.6).

Проте, 14.11.2014 року Угодою укладеною між ТзОВ «АРС-ДІМ» та ОСОБА_2 Договір №9 про надання завдатку від 12.11.2014 року - розірвано(а.с.116),

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою на ? частину транспортних засобів, то суд прийшов до висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги з наступних підстав.

Так, відповідно до інформації управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області, згідно бази даних за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані наступні транспортні засоби: ТЦ 10, 1991 року випуску, сірого кольору, № шас.16, НОМЕР_6 , 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_7 , № шас. НОМЕР_8 , ЗИЛ- НОМЕР_29 , 1990 року випуску, зеленого кольору. № дв. НОМЕР_11 , № шас. НОМЕР_12 , МАЗ 54322, 1969 року випуску, червоного кольору, № дв. НОМЕР_14 , №шас. НОМЕР_15 , ЗИЛ 4502, 1991 року випуску, зеленого кольору, № дв. НОМЕР_18 , № шас. НОМЕР_19 , HYUNDAI TUCSON, 2011 року випуску, зеленого кольору. № куз. НОМЕР_27 , ВАЗ 2101, 1973, бежевий, № дв. НОМЕР_31 , № куз. НОМЕР_32 (а.с.7).

Згідно листа від 30.11.2015 року Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби: ЗИЛ НОМЕР_33 , 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_34 - зареєстрований 23.05.2006 року;

ЗИЛ 4502, 1991 року випуску,д.н.з. НОМЕР_26 -зареєстрований 31.08.2010 року; ХУНДАЙ 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_35 - 05.08.2015 перереєстрований на іншого власника; ЗИЛ- ММЗ, 4502, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_36 - списаний 23.09.2015 року; МАЗ,54322, 1969 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25 , 23.09.2015 року списаний (а.с.39,51).

Вартість спільного майна відчуженого одним із подружжя без згоди іншого враховується при поділі всього спільного майна та визначенні особистих частин (ВСУ від 27 квітня 2016р. у справі № 6-486цс16).

Так, судом встановлено, що т/з ЗИЛ НОМЕР_33 , 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_37 - зареєстрований 23.05.2006 року та ЗИЛ 4502, 1991 року випуску,д.н.з. НОМЕР_26 -зареєстрований 31.08.2010 року були придбані відповідачем під час зареєстрованого шлюбу сторін. а тому позовну вимогу про визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину транспортних засобів: ЗИЛ НОМЕР_33 , 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_34 - зареєстрований 23.05.2006 року та ЗИЛ 4502, 1991 року випуску,д.н.з. НОМЕР_26 -зареєстрований 31.08.2010 року - слід задоволити.

Щодо транспортного засобу: ХУНДАЙ 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_28 - 05.08.2015 року перереєстрований на іншого власника, тобто після розірвання шлюбу. Оскільки, позивачка не просить стягнути 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля який був придбаний у шлюбі, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину даного транспортного засобу слід відмовити.

Т/з ЗИЛ- ММЗ, 4502, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_36 та т/з НОМЕР_38 ,54322, 1969 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25 - 23.09.2015 року списані, за таких обставин суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину даних транспортних засобів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Щодо позовної вимоги про реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0918 га, то суд приходить до висновку що їх слід задоволити частково з наступних підстав.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, земельна ділянка по АДРЕСА_2 була придбана відповідачем 20.08.2002 року(а.с.139).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю виданого 29.10.2002 року ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0918 га (а.с.8).

Відповідно до копії Витягу з рішення від 22.12.2005 року № 496 надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці на АДРЕСА_7 ) (а.с.148).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 22.01.2007 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виконання будівельних робіт - будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_7 (а.с.147).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради наданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудівнику ОСОБА_2 (а.с.137-147).

На будинок АДРЕСА_4 складено технічний паспорт (а.с.11-17).

Як зазначила позивачка, будівництво будинку АДРЕСА_4 завершене повністю у 2008 році, усі мережі на обслуговування будинку підключені, виконані внутрішні оздоблювальні роботи, куплені меблі та побутова техніка, усі витрати сторони понесли разом. У судовому засіданні 17.04.2019 року відповідач не заперечував, що будинок зведений в період шлюбу. Сторони фактично мешкали у вказаному будинку. Готовність незакінченого будівництвом будинку складає 100 %, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2016 року(а.с.72). Вказаний житловий будинок до теперішнього часу не введено в експлуатацію.

Відповідач ухиляється від оформлення декларації про готовність будинку до експлуатації та реєстрації права власності на нього, уникаючи його поділу як спільного майна подружжя.

А тому, позивачка звернулась до УДАБІ з заявою про введення в експлуатацію будинку, проте отримала відмову, відповідно до якої листом від 04.06.2015 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області повідомило, що управління прийшло до висновку про відсутність правових підстав введення в експлуатацію будівництва ОСОБА_2 новозбудованого будинку АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 за заявою дружини замовника. Відповідно до ч.10 ст. 39 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності» замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних у поданій декларації про готовність об`єкта до експлуатації(а.с.9).

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача. Позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, а тому, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва. Таким чином, враховуючи, ступінь готовності будинку становить 100%, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Таким чином, відповідно до статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновком № 0030/03-2016 від 30.03.2016 року судового експерта Максимчин А.Д. судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №344/8191/15-ц, встановлена дійсна вартість будівель і споруд будинковолодіння, що знаходиться на АДРЕСА_2 -Франківську без врахування вартості земельної ділянки станом на 30.03.2016 року становить: 2 359 201 грн., в тому числі вартість житлового будинку 2 242 156 грн.

Ступінь готовності житлового будинку АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 становить - 100%.

Вартість компенсації, яка підлягає оплаті 1-м власником становить: 2-й варіант розподілу - 56 857 грн.

При запропонованих варіантах розподілу необхідно переобладнати на автономні інженерні комунікації, а також провести роботи з реконструкції окремих приміщень та додаткового входу (хвіртки) з вул АДРЕСА_2 . Вартість цих робіт визначається проектами(а.с.55-96).

Оскільки, сторона відповідача в судовому засіданні не погодилась із жодним запропонованими експертом варіантами розподілу житлового будинку та ним не представлено суду іншого варіанту розподілу, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо розподілу будинковолодіння за другим варіантом розподілу.

Припинити право спільної сумісної власності. Поділити в натурі житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_4 , таким чином.

Визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_2 право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарських споруд, що відповідають розміру по 1/2 частці сторін у спільному майні.

Виділити Капустяк Брігіті 1/2 частини будинковолодіння наступні приміщення в житловому будинку: кухню-їдальню, площею 42,3 кв.м., під № 1-4; сходову площею 16,6 кв.м., під № 1-5; санвузол площею 6,7 кв.м., під № 1-6; житлову кімнату площею 20,7 кв.м., під № 1-7; житлову кімнату площею 32, 4 кв.м., під № 1-8; гардеробну площею 8,3 кв.м під № 1-9; комору площею 2,0 кв.м., під № 1-10; житлову кімнату площею 20,4 кв.м., під №1-11.

Виділити ОСОБА_2 1/2 частини будинковолодіння наступні приміщення у житловому будинку: комору, площею 23,3 кв.м., під № І; сходову площею 8,3 кв.м, під № II; комору площею 32,4 кв.м, під № III; гараж площею 24,9 кв.м., під № ІV; тамбур площею 3, 2 кв.м, під № V; вітальню площею 29,8 кв.м., під № 1-1; сходову площею 9,0 кв.м, під № 1 -2; санвузол площею 7,0 кв.м, позначений в технічному паспорті під № 1-3.

Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2012 року при обранні варіанта поділу зазначеного майна в натурі, слід обирати такий варіант при якому частки майна, які виділяються співвласникам, найближче відповідають їхнім ідеальним часткам. За найменшого відхилення від ідеальних часток підлягає стягненню відповідна грошова компенсація співвласнику за зменшення його частки в спільному майні у разі його поділу (виділу). Аналогічний висновок про обов`язковість сплати грошової компенсації співвласнику за зменшення його частки у спільному майні у разі його поділу (виділу) міститься також в ухвалах ВСС від 05.11.12, 21.11.12.

А тому, зобов`язати позивачку ОСОБА_1 виплатити відповідачу ОСОБА_2 за перевищення реальної частки над ідеальною компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною(2,41%), що становить - 56 857 грн.(а.с.70).

При запропонованому варіанті розподілу необхідно провести реконструкцію кухні-їдальні(приміщення1-4), встановивши вхід з ганку, перегородку на місці дверних отворів з вітальні та сходи з приміщення кухні-їдальні або встановивши на місці ганку тамбур зі сходами в мансарду, переобладнати на дві автономні системи електропостачання, теплопостачання і газопостачання.

Переобладнання системи інженерних мереж проводиться з дозволу зацікавлених організацій(район електричних мереж, управління по експлуатації газового господарства)

Згідно замовленим проектам, які виготовляються організаціями, що мають ліцензії на проведення проектних робіт. Вартість робіт по переобладнанню інженерних мереж визначається кошторисами, які є невід`ємними частинами проектів. Також, першому власнику необхідно зробити хвіртку для проходу на свою територію.

Виділити ОСОБА_1 у будинковолодіння АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: паливну (позначена літерою Б), частину огорожі (позначена літерою N3) площею 3,88 кв.м., частину огорожі (позначена літерою N4) площею 64,48 кв.м .

Виділити ОСОБА_2 у будинковолодіння АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: хвіртку (позначена літерою N2); ворота (позначені літерою N1); частину огорожі (позначена літерою N3) площею 46,07 кв.м.; частину огорожі (позначена літерою N4) площею 24,19 кв.м.(відповідно до висновку а.с. 54-96).

Щодо позовної вимоги про виділення в натурі позивачці 1/2 частки земельної ділянки, на якій відповідно відокремлена частка житлового будинку, що передається позивачці в результаті його поділу в натурі, то суд приходить до висновку про часткове задоволення з наступних підстав.

В судому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу зазначеної земельної ділянки. Тому за клопотанням сторони позивачки була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза для вирішення питання про технічну можливість проведення поділу земельної ділянки відповідно до часток кожного з співвласників будинку, що розташований на цій земельній ділянці.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ч.1 ст. 120 ЗК України, передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ч. 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно висновку судового експерта №0030/03-2016 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №344/8191/16 від 30.03.2016 року надано ІІ варіант розподілу земельної ділянки відповідно до ІІ варіанту поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Сторона позивача просить виділити частину земельної ділянки 0.459 га, проте, як було встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка була придбана ще до реєстрації шлюбу. Стороною відповідача не надано іншого варіанту розподілу земельної ділянки, то суд прийшов до висновку про виділ в натурі позивачці ОСОБА_8 частину земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно відокремлена частка житлового будинку(149,4 кв м).

Що стосується решти земельної ділянки, яка необхідна для проїзду, проходу до житлового будинку, то оскільки, позивачкою не ставилось питання про встановлення порядку користування даною земельною ділянкою, то суд роз"яснює сторонам право укладення земельного сервітуту.

Відповідно ст. 99 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з заявлених позовних вимог ОСОБА_8 , аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обгрунтованими, та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , на житловий будинок за АДРЕСА_4 .

Поділити в натурі житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_1 ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру по 1/2 часток сторін у спільному майні.

Виділити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , власнику 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , згідно експертного висновку №0030/03-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2016 року: кухню-їдальню, площею 42,3 кв.м., під № 1-4; сходову площею 16,6 кв.м., під № 1-5; санвузол площею 6,7 кв.м., під № 1-6; житлову кімнату площею 20,7 кв.м., під № 1-7; житлову кімнату площею 32, 4 кв.м., під № 1-8; гардеробну площею 8,3 кв.м під № 1-9; комору площею 2,0 кв.м., під № 1-10; житлову кімнату площею 20,4 кв.м., під №1-11.

Виділити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 будинковолодіння АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: паливну (позначена літерою Б), частину огорожі (позначена літерою N3) площею 3,88 кв.м., частину огорожі (позначена літерою N4) площею 64,48 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно експертного висновку №0030/03-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2016 року: комору, площею 23,3 кв.м., під № І; сходову площею 8,3 кв.м, під № II; комору площею 32,4 кв.м, під № III; гараж площею 24,9 кв.м., під № ІV; тамбур площею 3, 2 кв.м, під № V; вітальню площею 29,8 кв.м., під № 1-1; сходову площею 9,0 кв.м, під № 1 -2; санвузол площею 7,0 кв.м, позначений в технічному паспорті під № 1-3.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 - АДРЕСА_4 наступні господарські будівлі і споруди: хвіртку (позначена літерою N2); Ворота (позначені літерою N1); частину огорожі (позначена літерою N3) площею 46,07 кв.м.; частину огорожі (позначена літерою N4) площею 24,19 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (2,41%) - 56 857 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , провести реконструкцію кухні-їдальні(приміщення1-4), встановивши вхід з ганку, перегородку на місці дверних отворів з вітальні та сходи з приміщення кухні-їдальні або встановивши на місці ганку тамбур зі сходами в мансарду та зробити хвіртку для проходу на свою територію.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинковолодіння АДРЕСА_4 , провести переобладнання на дві автономні системи електропостачання, теплопостачання і газопостачання, згідно замовленим проектам.

Витрати по переобладнанні інженерних мереж, а саме: електропостачання, теплопостачання і газопостачання, покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - порівно.

Виділити в натурі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , частину земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно відокремлена частка житлового будинку - 149,4 кв. м.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_39 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Довідка: Повний текст рішення складено 17 грудня 2019 року.

Суддя Пастернак І.А.