Справа № 303/1265/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Кожух О.А.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленого 24 червня 2019 року головуючим суддею Курах Л.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 березня 2017 року позивач розірвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем і знаходяться на її повному утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, духовний та моральний розвиток, їх навчання і підготовку до самостійного життя. Відповідач не спілкується з дітьми, а при зустрічі відвертається від них, хоча діти усвідомлюють, що це їх батько. Також, відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій спрямованих на їх виконання, свідомо ухиляється від спілкування з дітьми, робить це без поважних причин чим приносить душевний біль дітям, а тому позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.06.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо відсутності доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким доказом є висновок органу опіки та піклування. При цьому відповідач навмисно ухилявся від спілкування з працівниками органу опіки та піклування, жодного разу не був на засіданні комісії. Вказує, що у відповідача наявна значна заборгованість по аліментам. Суд не звернув увагу на заяву неповнолітнього ОСОБА_3 надану органу опіки та піклування з проханням позбавити відповідача батьківських прав. Отже позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2017 року було розірвано (а.с.5).

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7), які після розірвання шлюбу залишилися на вихованні матері (а.с.8, 9).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_1 від 12.02.2019 така проживає у задовільних умовах та виховую двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Орган опіки та піклування Мукачівської РДА Закарпатської області надав висновок № 02-26/360 від 14.05.2019 року, згідно якого вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.67, 68). При цьому, як на підставу позбавлення батьківських прав, посилається на заяву ОСОБА_1 , рішення про розірвання шлюбу, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, заяву неповнолітнього та акт обстеження житлово-побутових умов позивача, які не були надані суду для дослідження. Думку ОСОБА_2 з цього приводу орган опіки та піклування не з`ясовував.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та відсутності правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи.

Висновок органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 14 травня 2019 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Слід зазначити, що такий висновок надано на підстав документів наданих виключно позивачем, а думка відповідача щодо цього не з`ясовувалася, як і не давалася оцінка його особистості та поведінці. При цьому посилання апелянта на те, що свідомо ухилявся від зустрічі з працівниками органу опіки та піклування нічим не дводенок та є лише припущенням. У висновку органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 14 травня 2019 року не зазначено, що ОСОБА_2 повідомлявся про засідання комісії. Також відсутні підстави стверджувати, що орган опіки та піклування намагався з`ясувати думку відповідача в даному випадку. А отже, суд вірно не взяв до уваги вказаний висновок.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що неповнолітній ОСОБА_3 надав органу опіки та піклування заяву з проханням позбавити відповідача батьківських прав, то з висновку органу опіки та піклування не вбачається яким чином була подана дана заява, чи писалася така в присутності педагога, психолога. При цьому орган опіки та піклування безпосередньо думку неповнолітнього ОСОБА_3 з цього приводу не з`ясовував. В суді першої інстанції позивачем також не ставилося питання щодо надання пояснень неповнолітнім з цього приводу. А отже не можна вважати, що неповнолітній ОСОБА_3 усвідомлено (виходячи з його віку) висловив думку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та що це відповідатиме його інтересам.

Стосовно заборгованості по сплаті аліментів, то сама по собі дана обставина не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем частково сплачуються аліменти, що не свідчить про його ухилення від матеріального забезпечення дітей.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді