Справа № 636/157/19
29 листопада 2019 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком,
16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в цьому будинку з 06.11.1998 року, однак не витрачає кошти на утримання будинку та самостійно не знімається з реєстрації спірного житлового приміщення, чим порушує її права власника житла на його користування та розпорядження, в тому числі й на продаж будинку.
Посилаючись на приписи ст.ст. 319, 321,391 ЦПК України та пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, яким передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій позов підтримала за заявленими підставами, просила розглянути справу за її відсутністю та в порядку заочного провадження у випадку неявки відповідача до суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав.
У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст.. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний між ними 27 вересня 1990 року за актовим записом 834 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданого органом ЗАГС (а.с.10).
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу ААМ №846853, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори 21 жовтня 1998 року, та зареєстрованим в реєстрі за № 2267, ОСОБА_1 купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці Леб`язької сільської ради розміром 0,15 кв.м у АДРЕСА_1 , і який зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 на праві приватної власності 03.11.1998 року за реєстраційним № 73 в реєстровій книзі № 1 в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.11-12).
Згідно довідки № 351 від 10.09.2018 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області на ім`я власника житлового будинку АДРЕСА_1 . Лебяже ОСОБА_1 , до складу сім`ї (зареєстрованих) останньої входить ОСОБА_2 .
Як вбачається з копії відповіді Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.09.2018 року № 06-01-26/143 на запит адвоката Дашко М.В. у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований з 06.11.1998 року і проживає по теперішній час ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Судом встановлено, що позивач - власник житлового будинку, а відповідач її колишній чоловік (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), який був зареєстрований у цьому будинку. У зв`язку із чим суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статті 405 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
При цьому, частиною другою статті 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 проживає в спірному будинку та користується ним, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.
Посилання ОСОБА_1 як на підставу задоволення її позову на пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, яким передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, не може свідчити про правомірність позовних вимог, виходячи з приписів вищенаведених норм права.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 4 ЦК України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншому закону.
Правила реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року прийняті на виконання Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV і не повинні суперечити йому.
Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 223, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Повне рішення складено 05 грудня 2019 року
Головуючий суддя: І.В. Карімов