Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1645/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення із будинку,

ВСТАНОВИВ

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення із будинку, в котрому зазначила, що вона, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 липня 2013 року, є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У належному їй на праві власності будинку зареєстровані та проживають: вона, ОСОБА_1 , та двоє її синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб з відповідачем по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було розірвано 23 лютого 2010 року. ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу самовільно та без реєстрації, поселився до належного їй на праві власності будинку, де і мешкає на момент звернення до суду з цією позовною заявою. Відповідач в добровільному порядку відмовляється звільнити будинок, що призводить до завдання їй та її дітям моральних страждань, оскільки він постійно зловживає спиртними напоями, ніде не працює, постійно застосовує насильство по відношенню до неї у присутності неповнолітнього сина ОСОБА_4 , що проявляється у її побитті. Крім того, ОСОБА_2 безпричинно та систематично виганяє її з дітьми на вулицю, ображає та погрожує фізичною розправою (вбивством), пригнічуючи їхню волю. Вона не може безперешкодно потрапляти до свого будинку, зберігати там свої речі, які періодично зникають. Разом з тим, відповідач жодного разу не приймав участі у догляді за житловим будинком, зокрема у його ремонті та сплаті комунальних послуг (за користування електроенергією, водопостачання, газопостачання тощо). Всі зазначені витрати сплачує лише вона. Через таку поведінку відповідача, вона з дітьми періодично змушена проживати у своєї матері ( АДРЕСА_2 ), внаслідок чого вони позбавлені можливості користуватися своїми особистими речами та утримувати домашнє господарство. Її звернення до правоохоронних органів, з цього приводу, виявились без результативними, та мені було вказано на виникнення між нами цивільного спору, який повинен вирішуватися судом. Вважає, що підставою виселення ОСОБА_2 з належного їй житлового будинку є втрата сімейних зв`язків до моменту його самовільного вселення, створення їй, як власнику та членам її родини, перешкод у розпорядженні своєю власністю. Враховуючи викладене, позивачка просила виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , картка платника податків: НОМЕР_1 , з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник звернувся до суду із заявою, в якій просив справу слухати у відсутність позивачки та представника, вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні з копії паспорта позивачки (а.с. 4 ), копії паспорта відповідача (а.с.5-6), копії свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.7), копії свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8), витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с.9), копії договору купівля-продажу та свідоцтва про право власності (а.с.10-11), довідки про склад сім`ї (а.с.12), копії висновку ДІМ Яготинського РВ ГУ від 22.04.2014 року (а.с.13), копій талонів-повідомлень (а.с.13 зворотня сторона, а.с.14), копії листа начальника Яготинського відлу Борипільської місцевої прокуратури та витягу із ЄДРСР (а.с.15), копій листів слідчого Яготинського ВП від 02.05.2018 р. та начальника управління Прокуратури Київської області від 05.05.2018 р. (а.с.16-17), що позивачка по справі ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 липня 2013 року, є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У належному їй на праві власності будинку зареєстровані та проживають: вона, ОСОБА_1 , та двоє її синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між нею та відповідачем по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюб розірвано 23 лютого 2010 року. Відповідач зареєстрований в с.Демидів Вишгородського району Київської області. Але останній без реєстрації проживає у належному позивачці на праві власності будинку. Відповідач в добровільному порядку відмовляється звільнити будинок, що призводить до завдання їй та її дітям моральних страждань, що підтверджується відповідними зверненнями до Яготинського ВП та внесенням відомостей до ЄРДР відносно відповідача по даній справі за ч.1 ст.126 КК України. Таким чином, позивачка не може безперешкодно потрапляти до свого будинку, зберігати там свої речі. Відповідач не приймає участі у догляді за житловим будинком, зокрема у його ремонті та сплаті комунальних послуг (за користування електроенергією, водопостачання, газопостачання тощо). Всі зазначені витрати сплачує лише позивачка по справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Житловий Кодекс України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК УКраїни зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначила підставу свого звернення - самовільне зайняття відповідачем житлового приміщення та систематичне порушення з боку відповідача правил співжиття.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, тощо.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Верховний Суд роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

При розгляді даної справи по суті знайшов підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття, але відсутні докази застосування у зв`язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними.

Із доданих до матеріалів справи доказів вбачається систематичність притягнення відповідача до кримінальної та адміністративної відповідальності за кримінальне та адміністративне правопорушення, дані обставини стосуються позивача та їх необхідно прийняти, як належні докази прояву протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивачки.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В ході розгляду справи, встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки.

Згідно ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Таким чином, норми Житлового кодексу передбачають вселяти в займане приміщення лише за згодою власника даного житлового приміщення.

Як зазначила в позові позивачка, дозволу на вселення відповідача, вона не надавала. Відповідач не приймає участі в утриманні житлового будинку та придомової території, проведенню ремонту житлового будинку.

Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Вказані обставини та аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом виселення особи з житлового будинку без надання їй іншого житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач самовільно вселився в належний позивачці будинок, порушує правила співжиття, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-283, 279, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321 ЦК України, ст.9,116,156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення із будинку, задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 02 грудня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.