22-ц/804/3273/19
265/7418/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17 грудня 2019 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 265/7418/19
Номер провадження 22-ц/804/3273/19
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Єфремової О.В.
учасники справи :
позивач Маріупольська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Маріупольської міської ради на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, в частині вимог про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, головуючого судді Копилової Л.В. із складанням повного тексту судового рішення 28 жовтня 2019 року, по цивільній справі про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, розірвання договору оренди земельної ділянки та звільнення земельної ділянки,-
В апеляційній скарзі Маріупольська міська рада просить ухвалу суду про відмову у відкритті провадження в частині вилучення земельної ділянки скасувати та справу у відповідній частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що відповідач по справі не є власником земельної ділянки, а є лише тимчасовим користувачем на умовах оренди. Обов`язковою передумовою для розірвання договору оренди земельної ділянки є необхідність її вилучення для суспільних потреб, як суспільна підстава. З посиланням на ст. 267 КАС України, зазначено, що обов`язковою складовою віднесення до юрисдикції адміністративних судів є наявність права власності на об`єкт, який підлягає примусовому відчуженню з мотивів суспільної необхідності. Із зазначенням ч. 1 ст. 19 ЦПК України, вказано, що з заявленої позивачем позовної заяви, вбачається, що позовну вимогу про вилучення з мотивів суспільної необхідності заявлено, як підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки, що не перебуває у власності відповідача, тому вона не підлягає виділу та вирішенню, як окрема позовна вимога. Зауважено, що дана правова позиція узгоджується з численними справами, що перебували та перебувають на розгляді в Господарському суді Донецької області. Тому, вважають, що позовна вимога про вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності капітального ремонту вулично-дорожньої мережі повинна розглядатися саме за правилами цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник Маріупольської міської ради Зінов*єв І.Г. підтримав доводи апеляційної скарги .
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився,викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України,з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи (а.с.37).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.
З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2019 року Маріупольська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, розірвання договору оренди земельної ділянки та звільнення земельної ділянки . Позовну вимогу про вилучення з мотивів суспільної необхідності заявлено, як підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки (т.1.а.с.4-9).
Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що вчинено запис № 11781104 від 21 жовтня 2015 року .
Згідно до п.п.11.4.2 ,п.11.4 дія договору припиняється шляхом його розірвання з інших підстав,визначених законом.
Рішенням Маріупольської міської ради від 30 липня 2019 року № 7/43-4240 визначено необхідність вилучення земельних ділянок для суспільних потреб капітального ремонту вулично-дорожньої мережі по проспекту Перемоги ( від АДРЕСА_2 Маклая (від АДРЕСА_3 . Підпунктом 2.2. п.2 рішення - визначено розірвати договори оренди ,зокрема договір від 13 жовтня 2015 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 жовтня 2015 року, номер запису про інше речове право: 11781104, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою .

При цьому в п.3 вказаного рішення зазначено про викуп наступних об*єктів нерухомого майна для суспільних потреб за ціною,визначеною суб*єктом оціночної діяльності у порядку,встановленому чинним законодавством України : 3.1.об*єкт нежитлової нерухомості (нежитлове приміщення) по АДРЕСА_4 міста (реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2014 ,реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна : 23 ; 3.2. об*єкт нежитлової нерухомості (магазин) по АДРЕСА_5 міста (реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.05.2017 ,реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна : 23 ; 3.3. об*єкт нежитлової нерухомості (нежитлова будівля) по АДРЕСА_4 міста (реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.12.2018, реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна : 123 (т.1.а.с.217-218).

Про викуп об*єкта нерухомого майна ,який би належав ОСОБА_1 на праві приватної власності , у рішенні Маріупольської міської ради від 30 липня 2019 № 7/43-4240 не зазначено.

Згідно акту від 11 жовтня 2019 року виїзного обстеження,земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ,загальною площею 0,0009 га,встановлено,що земельна ділянка використовується під розміщення кіоску на підставі договору площею 0,0009 га та самовільно зайнята площею 0,0022 га,яка використовується під розміщення холодильників (т.1.а.с.242).

У позовній заяві позивач, посилаючись на п.»б» ст.141 ЗК України,п.»г» ст.143 ЗК України ,ст.32-1 Закону України «Про оренду землі», зазначав,що враховуючи те,що земельна ділянка,по АДРЕСА_1 ,загальною площею 0,0009 га (кадастровий номер :01:007:0047), яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки підлягає примусовому відчуженню з мотивів суспільної необхідності підлягає поверненню у стані,не гіршому ніж надавалась в оренду. Тому тимчасова споруда (кіоск), який встановлено на земельній ділянці ,загальною площею 0,0009 га (кадастровий номер :01:007:0047),яка була надана ОСОБА_1 підлягає демонтажу .

Характер зазначених правовідносин свідчить про те, що між сторонами виник спір з земельних правовідносин.

Як зазначає у своїх правових висновках Велика Палата Верховного Суду, а саме у справі № 755/5072/17 аналіз змісту відповідних статей ЦПК України та КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналізуючи фактичні обставини справи,в їх сукупності, вимоги процесуального права, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не визначив,що на правовідносини ,що склалися між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України № 1559-У1 від 17 листопада 2009 року « Про відчуження земельних ділянок,інших об*єктів нерухомого майна,що на них розміщені,які перебувають у приватній власності,для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності «,а тому дійшов помилкового висновку про те, що позов в частині вимог про вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є : 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції вважає встановленими ; 3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги про розподіл судових витрат суд не розглядає, оскільки це питання вирішується під час ухвалення рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі , в частині вимог про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб , - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2019 року .

Судді: