Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 442/1633/16-ц

провадження № 61-40409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року у складі судді Коваля Р. Г. та постанову Апеляційного суду Львівської області

від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 19 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі -ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 2203-6763, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 279 000,00 грн, зі сплатою 17,5 процентів річних за користування кредитом, комісійної винагороди та інших платежів у порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 2203-6763/1, за умовами якого вона поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 2203-6763.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором, 29 травня 2013 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за наслідками розгляду якого 18 листопада 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі № 442/3918/13-ц ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково, звернуто стягнення на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , за договором іпотеки від 19 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л. В., зареєстрованим у реєстрі за № 916, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 283 279,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 листопада 2013 року скасовано у частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Ощадбанк» про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

24 грудня 2014 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якого 10 лютого 2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у справі № 442/549/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором станом на 17 грудня 2014 року у розмірі 346 942,19 грн, з яких: 93 000,00 грн - залишок строкового кредиту; 2 842,26 грн - нараховані проценти за користування кредитом, 104 605,14 грн - залишок прострочених платежів за кредитом, 60 518,36 грн - залишок прострочених платежів за процентами, 46 677,59 грн - нарахована пеня за кредитом,

11 664,73 грн - нарахована пеня за процентами, 25 925,03 грн - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом, 1 709,08 грн - три проценти річних від прострочених платежів.

У зв`язку з тим, що електронні торги з реалізації іпотечного майна не відбулися, 05 листопада 2015 року ПАТ «Ощадбанк» у порядку, визначеному частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та придбав предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, розташовану по

АДРЕСА_2 , шляхом заліку його забезпечених вимог у рахунок ціни майна, яка становить 283 279,00 грн.

Право власності ПАТ «Ощадбанк» на зазначене вище нерухоме майно зареєстроване 18 листопада 2015 року.

Посилаючись на те, що позичальником не у повному обсязі погашено заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по вказаним платежам, а також інфляційні втрати та три проценти річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01 лютого

2016 року (період з 18 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року) становить 138 067,22 грн, з яких: 25 533,57 грн - залишок прострочених платежів зі сплати процентів, 20 989,06 - нарахована пеня за кредитом, 14 538,60 грн - нарахована пеня зі сплати процентів, 71 477,70 грн - інфляційні втрати від простроченої заборгованості за кредитом, 5 528,28 грн - три проценти річних від прострочених платежів.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Ощадбанк» про скасування державної реєстрації права власності та повернення нерухомого майна у власність.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що набуваючи право власності на предмет іпотеки, ПАТ «Ощадбанк» порушив порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визначений статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 року№ 1127, який полягає у обов`язковості вчинення іпотекодавцем певних дій, спрямованих на врегулювання питання виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, надання боржнику можливості виконати своє зобов`язання або надати докази такого виконання чи відсутності порушень з боку боржника, врегулювання спору щодо розміру нарахованої кредитором/іпотекодавцем суми боргу. До таких дій належить, зокрема обов`язок іпотекодержателя направити боржнику (іпотекодавцю) письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання не менш ніж у тридцятиденний строк, а також надати державному реєстратору докази направлення такої вимоги та її невиконання боржником (іпотекодавцем) у встановлений строк.

Посилаючись на те, що вимога ПАТ «Ощадбанк» про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором не була оформлена належним чином, а також на те, що реєстрація права власності проведена за відсутності окремого документа на підтвердження спливу тридцятиденного строку з моменту її отримання іпотекодавцем, ОСОБА_1 просила скасувати державну реєстрацію права власності, зокрема свідоцтво про право власності

від 18 листопада 2015 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М. М., зареєстроване у реєстрі за

№ 840, та повернути у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у порядку, визначеному частиною другою статті 37 Закону України «Про іпотеку», двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, розташовану по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 05 вересня 2016 року позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 067,22 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції у частині вирішених вимог ПАТ «Ощадбанк» мотивовано тим, що позичальник не в повному обсязі виконав зобов'язання за кредитним договором, зокрема не погасив заборгованістьзі сплати процентів за користування кредитом, пеню, інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані за період з 18 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року, що є підставою для стягнення з відповідачів солідарно заборгованості, яка станом на 01 лютого 2016 року становить 138 067,22 грн.

Оскільки ПАТ «Ощадбанк» набуло право власності на предмет іпотеки не у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), а в порядку примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада

2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня

2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції вважав необгрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 .

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у якій заявникипросили скасувати заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року і постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що задовольняючи вимоги ПАТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій не врахували термін користування кредитом, який діє до

18 березня 2018 року. ОСОБА_2 не відмовлявся від сплати грошових коштів у строки визначені умовами кредитного договору, крім того, ні він, ні поручитель не були повідомлені про виникнення заборгованості за кредитним договором, а наданий банком розрахунок щодо розміру прострочених платежів зі сплати процентів та нарахованої пені, не відповідають умовам кредитного договору.

Зазначали, що банк порушив процедуру визнання права власності на іпотечне майно, оскільки не звертався з відповідними вимогами до суду, а придбання банком у 2015 році предмету іпотеки за початкового ціною продажу, визначеною згідно з оцінкою майна, проведеною у 2013 році, порушує їх право власності та є підставою для повернення нерухомого майна у власність, у порядку частини другої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Ощадбанк», у якому банк просив поновити йому строк на подання відзиву, посилаючись на те, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги ПАТ «Ощадбанк» отримало 04 жовтня 2018 року, а тому не мало можливості надати відзив у встановлений судом строк.

Наведені позивачем обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ПАТ «Ощадбанк» строк для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та приєднати його до матеріалів справи.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» вказував на відсутність у доводах касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належного правового обгрунтування наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки заперечуючи проти наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачі не надали власного альтернативного розрахунку такої заборгованості, тоді як наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору, а також сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано виходили з того, що право власності на предмет іпотеки банк набув не у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, на що посилалися заявники у зустрічній позовній заяві, а в процесі примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 2203-6763, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 279 000,00 грн, зі сплатою 17,5 процентів річних за користування кредитом, комісійної винагороди та інших платежів у порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором:

-19 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 2203-6763/1, за умовами якого вона поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором;

-19 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л. В., зареєстрований у реєстрі за № 916, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, розташована по АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 листопада 2013 року у справі № 442/3918/13-ц, позов ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково. Звернуто стягнення на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , за договором іпотеки від 19 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л. В., у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 222 418,00 грн, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 283 279,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 18 листопада 2013 року скасовано у частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Ощадбанк» про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , та ухвалено у цій частині нове рішення яким позов задоволено.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 10 лютого 2015 року у справі № 442/549/15-ц за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 17 грудня 2014 року у розмірі 346 942,19 грн, з яких: 93 000,00 грн - залишок строкового кредиту; 2 842,26 грн - нараховані проценти за користування кредитом, 104 605,14 грн - залишок прострочених платежі за кредитом, 60 518,36 грн - залишок прострочених платежів зі сплати процентів, 46 677,59 грн - нарахована пеня за кредитом, 11 664,73 грн - нарахована пеня зі сплати процентів, 25 925,03 грн - інфляційні втрати від простроченої заборгованості за кредитом, 1 709,08 грн - три проценти річних від прострочених платежів.

У порядку примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року, Державним підприємством «Сетам» на 26 жовтня 2015 року були призначені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з початковою ціною продажу предмета іпотеки, встановленою рішенням суду - 283 279,00 грн.

26 жовтня 2016 року прилюдні торги визнані такими, що не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників.

Згідно з актом про реалізацію предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимогою зобов`язань іпотекодержателя за рахунок вартості іпотечного майна, затвердженого 05 листопада 2015 року виконуючим обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Кушнір С. Т., на виконання статті 49 Закону України «Про іпотеку» та відповідно до заяви ПАТ «Ощадбанк» від 04 листопада 2015 року № 27-02/9209, предмет іпотеки: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , передано ПАТ «Ощадбанк», за ціною 283 279,00 грн.

Станом на 01 лютого 2016 року ПАТ «Ощадбанк» нарахувало заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 067,22 грн, з яких: 25 533,57 грн - залишок прострочених платежів за процентами, 20 989,06 - нарахована пеня за кредитом, 14 538,60 грн - нарахована пені за процентам, 71 477,70 грн - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом,

5 528,28 грн - три проценти річних від прострочених платежів.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підлягає задоволеннючастковоз таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині був змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій встановили, що у зв`язку з наявністю у позичальника заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Ощадбанк» відповідно до умов кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних банку відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, про що свідчить звернення банку 24 грудня 2014 року з позовом до суду про дострокове стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у розмірі 346 942,19 грн.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що кредитор має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи вимоги банку про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором за період з 18 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд не звернув на те, що згідно з наданим ПАТ «Ощадбанк» розрахунком, інфляційні втрати та три проценти річних нараховані від простроченої заборгованості за кредитом (щомісячні платежі) та проценти за користування кредитом, за період після спливу строку кредитування, що не передбачено чинним законодавством.

Щодо вимог касаційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у частині зустрічного позову про скасування державної реєстрації права власності та повернення нерухомого майна у власність

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма міститься і вчастині першій статті 4 чинного ЦПК України.

Стаття 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності ПАТ «Ощадбанк» на двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та її повернення у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили з того, що право власності банку на зазначене іпотечне майно набуто у порядку визначеному статтею 49 Закону України «Про іпотеку», а не у порядку позасудового задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості передбаченої законодавством процедури проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене за своїм змістом є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочином.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, а тому ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів про визнання правочину недійсним.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-194цс18 та у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі №6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16.

Наведене дає підстави для висновку про необгрунтованість вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та повернення предмету іпотеки у їх власність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та повернення нерухомого майна у їх власність, є законними та обгрунтованими.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанції неправильно застосували норми матеріального права при вирішенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і у справі не вимагається встановлення її обставин, збирання або додаткової перевірки та оцінки доказів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у їх задоволенні.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині вирішених первісних позовних вимог, сплачений заявниками судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у частині цих вимог у розмірі 5 039,45 грн (2 278,11 грн + 2 761,34 грн) підлягає стягненню з ПАТ «Ощадбанк» на користь заявників у рівних частинах, по 2 519,73 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 29 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області

від 05 червня 2018 року в частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 на відшкодування судового збору сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг пропорційно задоволеній частині вимог 2 519,73 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 на відшкодуваннясудового збору сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг пропорційно задоволеній частині вимог 2 519,73 грн.

У іншій частині заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко