Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 565/1733/16-ц

провадження № 61-29576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області в складі судді Ковтунович М. І. від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області в складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О. від 08 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить спадкоємцю позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості в сумі 815 040,03 грн за кредитним договором від 24 березня 2008 року; визнати за банком право власності на вищевказану квартиру.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк видав позичальнику кредитні кошти з розрахунку 11,6% річних, зі строком повернення до 23 березня 2039 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, в тому числі, за вищевказаним кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 24 березня 2008 року між банком і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно із яким в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності позичальнику ОСОБА_2 . У зв`язку з допущенням прострочки у погашенні заборгованості ПАТ «Дельта Банк» у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 . В ході розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є його батько ОСОБА_1 , а отже останній набув право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 і на теперішній час він є іпотекодавцем перед банком.

Зазначає, що зобов`язання за кредитним договором не виконані, станом на 18 листопада 2016 року утворилась заборгованість в сумі 815 040,03 грн, в тому числі: кредиту - 787 200,46 грн, по процентах - 27 194,84 грн, комісією за ведення кредиту - 644,73 грн. Тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом визнання права власності іпотекодержателя на зазначену квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивачем вже було здійснено захист права іпотекодержателя одним із обраних ним способів - звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержаателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі. Повторне звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за тим же іпотечним договором, хоч і в інший спосіб, не передбачається нормами закону. Визнання за останнім права власності на предмет іпотеки не може бути вирішено у судовому порядку, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно банк не звертався, така вимога заявлена вперше, тому, не підлягає трактуванню як повторна. АТ «Дельта Банк» не міг здійснити продаж предмета іпотеки від свого імені, оскільки, ухвалене рішення стосувалося ТОВ «Укрпромбанку». Судами неправильно зроблений висновок про неможливість в судовому порядку звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли від ОСОБА_1 заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», у яких заявник просить відхилити касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення. Указує на те, що оскаржувані судові рішення постановлені судами з додержанням норм матеріального та процесуального права та без порушення норм процесуального права, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обстави справи і оцінки доказів, які на них ґрунтуються та, безумовно, відповідно до статті 213, 214 ЦПК України 2004 року є законними та обґрунтованими, а тому не можуть бути скасовані з одних лише формальних міркувань.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 565/1733/16-ц з Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 24 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти в сумі 30 700 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 11,6% річних із строком повернення 23 березня 2039 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір від 24 березня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

З копії договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України, вбачається, що в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Український промисловий банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2009 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 24 березня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки по іпотечному договору від 24 березня 2008 року - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом майна ОСОБА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ТОВ «Укрпромбанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з початковою ціною 165 100 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «Дельта Банк» указувало на те, що зазначене рішення є невиконаним, заборгованість за кредитним договором перед банком не погашена.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три форми захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотек. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

У пункті 4.3 іпотечного договору від 24 березня 2008 року сторони обумовили такі способи задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, викладене у підпунктах 4.4.1 і 4.4.2.

Підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов`язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Установивши, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун