КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 361/22061/18

номер провадження: 22-ц/824/639/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року у складі судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), публічне акціонерне товариство «Київметробуд», підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп», товариство з обмеженою відповідальністю «Солстрой», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «ХК «Київміськбуд») про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

Позовна заява мотивована тим, що він, ОСОБА_1, є власником 5/8 частин будинку по АДРЕСА_1, який взятий на облік як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини. На суміжній земельній ділянці з порушенням правил пожежної та санітарної безпеки, будівельних норм і правил, що створюють загрозу життю і здоров'ю власника житлового будинку, членів його сім'ї, мешканців будинку і відвідувачів відповідачем здійснюється будівництво багатоповерхового будинку та фактично побудовано будівлю з трьох секцій із поверховістю 18-26 поверхів. У результаті будівництва руйнується житловий будинок по АДРЕСА_1. Продовження будівництва загрожує знищенням нерухомого майна і створює перешкоди у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ «ХК «Київміськбуд» припинити будівництво житлового будинку з вбудованими - прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1.

04 лютого 2016 року в ході розгляду справи ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив: зобов'язати ПАТ «ХК «Київміськбуд» перенести об'єкт будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та іншими приміщеннями господарського та інфраструктурного призначення по АДРЕСА_1 на відстань, встановлену технічними нормативними актами, які регулюють діяльність у сфері містобудування, але не менше 15 метрів від його (позивача) суміжної земельної ділянки та його будинку; зобов'язати ПАТ «ХК «Київміськбуд» здійснити встановлення сітчаної захисної оболонки уздовж усіх зовнішніх стін об'єкта будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та іншими приміщеннями господарського та інфраструктурного призначення по АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача демонтувати металеві конструкції, які виступають над його (позивача) житловим будинком та земельною ділянкою (а.с.113-114, т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позовних вимог відмовлено (а.с.144-146, т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.37-38, т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб: публічне акціонерне товариство «Київметробуд» (далі - ПАТ «Київметробуд»), підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп» (далі - ПОГ «Київметробуд»), товариство з обмеженою відповідальністю «Солстрой» (далі - ТОВ «Солстрой») (а.с.144-146, т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» є неналежним відповідачем у справі та передчасно відмовив позивачу у задоволенні позову. Апеляційний суд не врахував, що обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1, серед іншого, посилався на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі за його позовом до ПАТ «ХК «Київміськбуд», третя особа: Управління охорони культурної спадщини, про зобов'язання вчинити дії, згідно з яким ПАТ «ХК «Київміськбуд» зобов'язано зробити капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 відповідно до державних будівельних норм України, з погодженням із Управлінням охорони культурної спадщини, а саме: здійснити ремонтно-реставраційні роботи щодо відновлення кутів будинку, ліквідувати локальні тріщини будинку, реставрувати дверні балконні та віконні прорізи, замінити фрамуги та ліквідувати як внутрішні, так і зовнішні дрібні тріщини, відремонтувати дах від наслідків падіння цегли та затерти плями на стелі та на липні від води, яка стікала з місця ушкодження даху. Тобто, вищевказаним судовим рішенням встановлено наявність порушень зі сторони відповідача під час будівництва будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого суттєво погіршився стан належного позивачу будинку, який також є і об'єктом культурної спадщини. Суд касаційної інстанції наголосив, що у пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити або повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем доказів на підтвердження права власності на 5/8 частин будинку по АДРЕСА_1. Також зазначав, що суд першої інстанції не сприяв позивачу у вирішенні питання про заміну або залучення до участі у справі належного відповідача.

Публічне акціонерне товариство «Київметробуд» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, відповідає нормам матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що замовником будівництва здійснюються дії щодо проведення обстежень динаміки змін дефектів будинків, а позивачем не доведено порушення замовником будівництва державних будівельних норм. Вказує, що будівництво житлового будинку не проводилося на щойно виявленому об'єкту культурної спадщини, розташованого по АДРЕСА_1, а тому замовнику будівництва не потрібно було отримувати дозвіл на проведення робіт. Також зазначає, що станом на початок будівництва багатоповерхового будинку і до 26 березня 2015 року будинок по АДРЕСА_1, в якому мешкає ОСОБА_1, не мав статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, а тому охоронні зони не були визначені. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відзиві на апеляційну ПАТ «ХК «Київміськбуд» вказує, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав з боку забудовника, в чому полягають перешкоди у здійсненні ним права власності та якими діями вони спричинені. Вказує, що у забудовника наявні всі дозвільні документи на будівництво об'єкту, правомірність яких встановлена рішеннями судів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залучено до участі у даній справі Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником процесуальних прав та обов'язків Департамента культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.117-119, т.3).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи обов'язковість висновків суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасоване рішення апеляційного суду, для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч.5 ст.411 ЦПК України), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів належності йому на праві спільної часткової власності житлового будинку, а також того, що саме відповідач здійснює будівництво з порушенням чинного законодавства, тобто, позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 5/8 частин двоповерхового цегляного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 січня 1976 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09 березня 1976 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів належності йому на праві спільної часткової власності житлового будинку не ґрунтується на матеріалах справи та зроблений судом внаслідок неповного з'ясування обставин справи.

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1, окрім іншого, посилався на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ХК «Київміськбуд», третя особа: Управління охорони культурної спадщини, про зобов'язання вчинити дії, згідно з яким зобов'язано ПАТ «ХК «Київміськбуд» зробити капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 відповідно до державних будівельних норм України, з погодженням із Управлінням охорони культурної спадщини, а саме: здійснити ремонтно-реставраційні роботи щодо відновлення кутів будинку, ліквідувати локальні тріщини будинку, реставрувати дверні балконні та віконні прорізи, замінити фрамуги та ліквідувати як внутрішні, так і зовнішні дрібні тріщини, відремонтувати дах від наслідків падіння цегли та затерти плями на стелі та на липнині від води, яка стікала з місця ушкодження даху.

Тобто, вищевказаним судовим рішенням встановлено наявність порушень зі сторони відповідача ПАТ «ХК «Київміськбуд» під час будівництва будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого суттєво погіршився стан належного позивачу будинку.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що за змістом ч.3 ст.61 ЦПК України суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення ст.ст.212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» не є належним відповідачем у справі.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 5/8 частин двоповерхового цегляного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 1976 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09 березня 1976 року.

Вказаний вище будинок відповідно до технічного плану на житловий будинок та витягу з земельного кадастру розташований на земельній ділянці площею 1658,70 кв.м.

Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року № 643/1304 відкритому акціонерному товариству «Київметробуд» передано земельні ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою та влаштування майданчиків для відпочинку (а.с.157, т.2).

На підставі цього рішення між ПАТ «Київметробуд» та Київською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно з яким ПАТ «Київметробуд» надана у користування терміном на 5 років на АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 2 308 кв.м для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом. Вказаний договір зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 09 квітня 2009 року за №91-6.00845 у книзі записів державної реєстрації договорів (а.с.160, т.2).

Наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10 червня 2011 року № 10/34 житловий будинок, який розташований за цією ж адресою, включено до переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва ПАТ «Київметробуд» видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 26 липня 2012 року №КВ 7для будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, будівельна адреса: АДРЕСА_1 (а.с.171, т.2).

По справі встановлено, що 05 грудня 2001 року між відкритим акціонерним товариством «Київметробуд», правонаступником якого є ПАТ «Київметробуд» та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є ПАТ «ХК «Київміськбуд», була укладена угода на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.165-166, т.2).

Відповідно до пункту 2.1 угоди, ПАТ «Київметробуд» взяло на себе функції замовника будівництва та для виконання на всіх етапах будівництва окремих функцій доручило часткове їх виконання ПАТ «ХК «Київміськбуд».

25 червня 2012 року між ПАТ «Київметробуд» та ПАТ «ХК «Київміськбуд» укладено додатковий договір № 1, яким внесено зміни до угоди на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 від 05 грудня 2001 року, згідно з пунктом 1.1 якого предметом цього договору є спільні дії сторін із реалізації проекта «Будівництво житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою і влаштування майданчиків для відпочинку по АДРЕСА_1» (а.с.168-170, т.2).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва ПАТ «Київметробуд» та генеральному підряднику ТОВ «Спецмехбуд 21» надано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 від 26 липня 2012 року № КВ 7.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав замовнику містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 06 грудня 2012 року № 16312/0/18-1/009-12 для будівництва на АДРЕСА_1 житлового будинку з об'єктами соціально-побутового призначення, підземним паркінгом та для благоустрою і влаштування майданчиків для відпочинку.

22 липня 2013 між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ТОВ «Солстрой», а 27 жовтня 2014 року між відповідачем та підприємством об'єднання громадян «Промактивгруп» були укладені договори підряду на виконання робіт на об'єкті «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1», згідно з пунктом 1.1 якого генпідрядник зобов'язується здійснити будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1.

По справі встановлено, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві неодноразово проводились позапланові перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за зазначеною вище адресою.

Під час перевірки, що відбулася 13 березня 2015 року, були виявлені порушення містобудівного законодавства, а саме: ч.2 ст.5, ч.2 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги таблиці 1 додатка 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова сільських та міських поселень» пунктів 4.1.5, 4.1.6, 4.2.2 ДБН В. 1.2-5-2007 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об'єктів. Науково-технічний супровід будівельних об'єктів»; п.6 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Питання анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, було предметом розгляду в адміністративному суді.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, позов прокурора Шевченківського району міста Києва до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про зобов'язання скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт від 26 липня 2012 року № КВ 7, залишено без задоволення.

Таким чином, доводи позивача про те, що 26 липня 2012 року ПАТ «Київметробуд» отримало дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 з порушенням чинного законодавства є необґрунтованими, оскільки, законність отримання цього дозволу встановлена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року, яка набрала законної сили, тому в силу ст. 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, вказані обставини не підлягають доказуванню.

За результатами проведеної Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві позапланової перевірки, що відбулася 28 серпня 2015 року, замовнику будівництва ПАТ «ХК«Київміськбуд» видано припис щодо усунення допущених правопорушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, який оскаржено ПАТ «ХК «Київміськбуд» до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, позов ПАТ «ХК «Київміськбуд» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 28 серпня 2015 року, виданий Департаментом Державної архітектурно - інспекції у місті Києві ПАТ «ХК «Київміськбуд». В решті позову відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту об'єктів археології, в тому числі тих, що можуть бути виявлені, надання земельних ділянок здійснюється за погодженням відповідних органів охорони культурної спадщини згідно із законом.

Встановлено, що при відведенні ПАТ «Київметробуд» земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, Головне управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини своїм листом від 31 серпня 2004 року № 001-09/3767 повідомило, що біля об'єкту будівництва знаходиться будинок №7 - нововиявлена пам'ятка архітектури (наказ по управлінню охорони культурної спадщини від 30 грудня 1996 року № 14). Відповідно до рішення виконкому Київської міської ради № 920 від 16 липня 1979 року та розпорядження Київської міської державної адміністрації № 979 від 17 травня 2002 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 (будівельна адреса) не входить до історичної охоронної зони та зони регулювання забудови міста (а.с.172, т.2).

Листом Головного управління охорони культурної спадщини від 19 квітня 2011 року № 2037 повідомлено ПАТ «Київметробуд» про те, що археологічна цінність ділянки не визначена і потребує додаткового дослідження. Будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, на земельній ділянці з кодом № 91:147:014 перебуває на державному обліку як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини за видом архітектура. З огляду на зазначене, земельні ділянки по АДРЕСА_1 (номера кодів ділянок - НОМЕР_1 та НОМЕР_2) не належать до земель історико-культурного призначення.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної,історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкт культурної спадщини, в тому числі щойно виявлений, до вирішення питання про занесення його до Реєстру підлягає охороні відповідно до вимог цього Закону, про що відповідний орган охорони культурної спадщини у письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган. Порядок виявлення об'єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам'ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки. Це повноваження може бути делеговано іншим органам охорони культурної спадщини відповідно до закону (ч.3 ст.14 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, комплексів (ансамблів) навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

По справі встановлено, що з початку проведення будівельних робіт із будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 та в ході його будівництва, житловий будинок по АДРЕСА_1, власником 5/8 частин якого є ОСОБА_1, не був зареєстрований як пам'ятка архітектури і зони охорони його не були встановлені.

Тому твердження ОСОБА_1 про те, що у процесі проектування і будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 відповідачем не дотримано вимог пам'яткоохоронного законодавства, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що згідно з наказом Міністерства культури України від 22 грудня 2018 року №1139 «Про занесення об'єкта культурної спадщини «Будинок житловий» по АДРЕСА_1 до Державного реєстру нерухомих пам'яток України» занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як пам'ятка архітектури за категорією місцевого значення об'єкт культурної спадщини «Будинок житловий» по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 01 липня 2016 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України відповідно до положень п. 23 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 17 червня 2016 року видала сертифікати, яким засвідчила відповідність закінченого будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 проектній документації та підтвердила його готовність до експлуатації (а.с.200-210, т.2).

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» припинити будівництво житлового будинку з вбудованими - прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідачем здійснюється будівництво багатоповерхового будинку та фактично побудовано будівлю з трьох секцій із поверховістю 18-26 поверхів з порушенням правил пожежної та санітарної безпеки, будівельних норм і правил, що створюють загрозу життю і здоров'ю власника житлового будинку, членів його сім'ї, мешканців будинку і відвідувачів. У результаті будівництва руйнується житловий будинок по АДРЕСА_1. Продовження будівництва загрожує знищенням нерухомого майна і створює перешкоди у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав безспірних доказів того, що здійснення відповідачем будівництва житлового будинку з вбудованими - прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 загрожує знищенням належного йому на праві спільної власності будинку по АДРЕСА_1 і створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а є лише припущенням позивача. Однак відповідно до ст. 81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, згідно з яким зобов'язано ПАТ «ХК «Київміськбуд» зробити капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 відповідно до державних будівельних норм України, з погодженням із Управлінням охорони культурної спадщини, не є підставою для задоволення його позовних вимог про зобов'язання відповідача припинити будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1, оскільки вказані обставини не свідчать про те, що після виконання вказаного рішення суду та проведення відповідачем капітального ремонту будинку АДРЕСА_1, права позивача не будуть відновлені.

При цьому, колегія суддів враховує, що будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1 закінчено та 01 липня 2016 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 17 червня 2016 року видано сертифікати, якими засвідчено відповідність закінченого будівництвом вказаного житлового будинку проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання ПАТ «ХК «Київміськбуд» припинити будівництво житлового будинку з вбудованими - прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по АДРЕСА_1.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), публічне акціонерне товариство «Київметробуд», підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп», товариство з обмеженою відповідальністю «Солстрой», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: