РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2208/17

23 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.,

секретаря судового засідання: Скоблей О.В., Нагорняк Г.М.

з участю позивача-відповідача: ОСОБА_1

представника позивача-відповідача: ОСОБА_2

відповідача-позивача: ОСОБА_3

представника відповідача-позивача: ОСОБА_4

представника третьої особи: Щербюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, третя особа: Білоославська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 23.05.2018 р. дані позови об'єднано в одне провадження.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1, а також земельна ділянка площею 0,205 га. для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку господарських споруд і будівель за кадастровим номером НОМЕР_1

У кінці листопада ОСОБА_3, яка живе по сусідству, привезла собі паливні дрова, які висипала і загородила заїзд до його господарства та земельної ділянки. На його прохання забрати дрова, вона не відреагувала та не бажала їх забирати. На його заяву до Білоославської сільської ради жителями села 05.12.2016 р. було перекидано дрова паливні до подвір'я відповідача і звільнено заїзд до його господарства, про що складено Акт від 05.12.2016 р.

Також у травні 2017 року ОСОБА_3 знищила межові знаки зі своєї сторони і самовільно захопила частину його земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, шляхом встановлення дерев'яного паркана.

29.06.2017р. за його замовленням фізична особа підприємець ОСОБА_7, який має ліцензію на виконання відповідних робіт разом із земельною комісією провів відновлення межових знаків, про що 29.06.2017 р.

Під час відновлення зовнішніх меж земельної ділянки було встановлено, що згідно земельно-кадастрового плану його земельної ділянки встановлена огорожа по точках 10-11-12-13 знаходиться в межах його земельної ділянки, а встановлена огорожа в точках 14-15-16 (зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3) - заходить на його земельну ділянку.

У вересні 2017 році відповідач ОСОБА_3 знову знищила встановлені 29.06.2017 р. межові знаки, крім того накидала свої дрова (дерев'яні обрізки) і загородила йому проїзд до господарства.

Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області на його заяву було видано наказ про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. ОСОБА_3, в результаті якої встановлено факт самовільного зайняття його земельної ділянки площею 0,0007 га ОСОБА_3, шляхом встановлення на ній дерев'яної огорожі.

За результатами вказаної перевірки складено акт обстеження земельної ділянки та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, і вживаються заходи щодо притягнення гр. ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та усунення порушень вимог земельного законодавства.

Вимоги Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Білоославської сільської ради відповідачка так і не виконала досі, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнила.

На даний час відповідач продовжує неправомірно користуватись належною йому земельною ділянкою, злісно ухиляючись від виконання вимог контролюючих органів щодо звільнення ділянки, також досі не забрала паливні дрова із заїзду до його господарства, що є порушенням його прав як власника земельної ділянки так і власника домоволодіння.

Просить усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташованаза адресою: АДРЕСА_1, площею 0,205 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 і належить йому на праві власності шляхом зобов'язання ОСОБА_3 зняти на ній дерев'яну огорожу, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести вказану земельну ділянку в придатний до використання стан, та усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,205 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 і належить йому на праві власності шляхом зобов'язання ОСОБА_3 забрати дрова (дерев'яні обрізки) на проїзді до його господарства, чим звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести вказану земельну ділянку в придатний до використання стан, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь всі судові витрати по справі.

27.03.2018 р. віповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1, згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що земельна ділянка відповідача межує з центральною дорогою села, від якої веде громадська під'їздна дорога до його житлового будинку, яку він з часом звузив до стежки та якою періодично користується. Також стверджує, що ОСОБА_1 самовільно зробив додатковий заїзд до свого житлового будинку через подвір'я її житлового будинку, цим самим розділивши її житловий будинок від її господарських споруд (стодола, шопа, хлів, вбиральня, літня кухня, криниця), чим створює їй багато незручностей і перешкод в користуванні її земельною ділянкою та домоволодінням в цілому. Стверджує, що в технічному паспорті на житловий будинок № 27 міститься план земельної ділянки, де відсутній будь-який проїзд до інших домоволодінь, в тому числі ОСОБА_1

В зв'язку з чим вона категорично заперечує, щоб відповідач продовжував свої самовільні дії і створював їй перешкоди в використанні своєю земельною ділянкою та спричинював шкоду домоволодінню.

Також зазначає, що спір щодо самовільного захоплення в ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0007 га усунуто шляхом добровільного перенесення огорожі, що підтверджується актом перевірки від 09.11.2017 р., складеним державним інспектором управління Держгеокадастру Мазур Л.І., а також спір щодо усунення перешкод в користуванні проїзду до ОСОБА_1 добровільно усунено, шляхом відкиданням дров з проїзду до господарства ОСОБА_1, що підтверджується комісійним актом сільради від 05.12.16 р. Просить в позові ОСОБА_1, відмовити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_2, до складу якого входять житловий будинок загальною площею 56,7 кв.м., шопа, стодола, хлів, вбиральня, літня кухня, шопа, криниця та огорожа. За її господарством облікована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, яка передана у приватну власність згідно рішення виконкому Білоославської сільради № 2 від 17.12.1993 року, однак її приватизація не завершена та вона знаходиться у її користуванні.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 самовільно через подвір'я її житлового будинку, поряд з господарськими спорудами зробив собі проїзд до домоволодіння та ним користується, чим фактично розділяє її житловий будинок від її господарських споруд, створює багато незручностей і перешкод в користуванні подвір'ям, земельною ділянкою. Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_1 проходу, проїзду через її земельну ділянку, що призначена виключно для обслуговування її житлового будинку та господарських споруд АДРЕСА_2

23.04.2018 р. позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, згідно якого зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 не визнав. В заперечення зустрічного позову посилається на те, що він є власником домоволодіння в АДРЕСА_1. Даний житловий будинок було побудовано на місці житлового будинку його батьків і заїзд завжди існував до домоволодіння його батьків (а тепер і до його домоволодіння) з дороги громадського користування, так як іншого заїзду немає, а інший влаштувати не можливо, так як з другої сторони його домоволодіння обривчастий берег (охоронна зона річки). Стверджує, що заїзд належить до земель комунальної власності (землі сільської ради), тому згідно ч. 4 ст. 83 ЗК України передаватись у приватну власність не може. Враховуючи, що ОСОБА_3 не долучено жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому просить зустрічному позові відмовити повністю за безпідставністю.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник позов ОСОБА_1 підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та просять позов задоволити в повному об'ємі, зустрічний позов не визнали, заперечили обставини, на які посилається ОСОБА_3 з підстав, зазначених у відзиві на позов. В задоволені зустрічного позову просять відмовити за безпідставністю.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, заперечили обставини, на які посилається ОСОБА_1, вважають їх безпідставиними, підтримали відзив. Свій позов підтримали, просять позов задоволити.

Представник третьої особи Білоославської сільської ради в судовому засіданні зазначив, що між сторонами існує спір з приводу заїзду, що було предметом розгляду на засіданні земельної комісії, однак по даний час між сторонами продовжують існувати непрязні відноси з приводу спірного заїзду та ОСОБА_3 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_1 у заїзді до його господарства, привезла та зберігає дерев'яні обрізки на заїзді. Зазначив, що самовільне зайняття земельної ділянки, яке здійснене шляхом встановлення дерев'яної огорожі ОСОБА_3 на площі 0,0007 га усунуто добровільно шляхом перенесення огорожі. Крім того стверджує, що іншого заїзду у ОСОБА_1 не має та фізично зробити з боку річки не має моживості.

Свідок ОСОБА_9, яка працює землеупорядником Білоославської сільської ради, в судовому засіданні суду пояснила, що між сторонами існує спір з приводу користування заїздом та ОСОБА_3 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_1 у заїзді до його господарства, привезла та зберігає дерев'яні обрізки на заїзді, при цьому зазначає, що ОСОБА_3 не заперечила, що тривалий час не мала претензій до ОСОБА_1 та заїзду до його господарства і погоджувалась на такий заїзд. Заїзд між господарствами передбачено проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність, який пройшов відповідні погодження. А також передбачено заїзд згідно даних плану земель с. Білі ослави Надвірнянського району у 1969-1970 роках, ствердила що фізичної можливості влаштувати заїзд у ОСОБА_1 не існує.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердила, що заїзд з центральної дороги вул. Чорновола до господарства ОСОБА_11 завжди існував і ним користувались як ОСОБА_11, так і ОСОБА_3 Даний заїзд проходить пропри її господарство і вона ніколи не заперечувала обидвом сторонам. Стверджує, що іншого заїзду у ОСОБА_1 не має. Також підтвердила, що ОСОБА_3 через неприязні відносини, які склалися чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні заїздом, зокрема неодноразово як і в 2016 р. так і в 2017 р. накидала паливні дрова на проїзд та відмовляється їх забирати.

Суд, вислухавши доводи і заперечення учасників справи та їх представників, показанння свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачені ст. 16 ЦК України, за положеннями якої особа, чиї права порушені може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

За змістом ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу-відповідачуОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться за адресою: в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.11.1999 року. Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 17.10.1999 р. в реєстрову книгу за № 1624 (а.с. 5).

Також позивачу-відповідачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,205 га. для будівництва та обслуговування вище вказаного житлового будинку, господарських споруд і будівель за кадастровим номером НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74119514 від 28.11.2016 р. (а.с. 11).

Відповідачу-позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_2, до складу якого входять житловий будинок загальною площею 56,7 кв.м., шопа, стодола, хлів, вбиральня, літня кухня, шопа, криниця та огорожа, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 103627682 від 14.11.2017 р. та технічного паспорта від 23.02.2017 р. (а.с. 94-100).

За господарством ОСОБА_3 облікована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, яка передана у приватну власність згідно рішення виконкому Білоославської сільради № 2 від 17.12.1993 року, однак ОСОБА_3 не приватизована (а.с. 90).

Судом встановлено, що у травні 2017 року ОСОБА_3 знищила межові знаки зі своєї сторони і самовільно захопила частину земельної ділянки ОСОБА_1, за кадастровим номером НОМЕР_2, шляхом встановлення дерев'яного паркана.

29.06.2017 р. за замовленням ОСОБА_1 фізична особа підприємець ОСОБА_7, який має ліцензію на виконання відповідних робіт, разом із земельною комісією провів відновлення межових знаків, про що 29.06.2017 р. було складено Акт відновлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки та план моєї земельної ділянки згідно проекту землеустрою (а.с. 42).

Під час відновлення зовнішніх меж земельної ділянки було встановлено, що згідно земельно-кадастрового плану його земельної ділянки встановлена огорожа по точках 10-11-12-13 знаходиться в межах його земельної ділянки, а встановлена огорожа в точках 14-15-16 (зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3) - заходить на його земельну ділянку (а.с. 43).

Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області на заяву ОСОБА_1 було видано наказ про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. ОСОБА_3, в результаті якої встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0007 га ОСОБА_3, шляхом встановлення на ній дерев'яної огорожі (а.с. 46-47).

За результатами вказаної перевірки складено акт обстеження земельної ділянки та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, та притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с. 47).

Згідно акту перевірки від 09.11.2017 р., складеного державним інспектором управління Держгеокадастру Мазур Л.І., в результаті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки в с. Білі Ослави за участю землеупорядника Білоославської сілської ради ОСОБА_12 та ОСОБА_3 проведено в Білі Ослави по вул. Чорновола перевірку виконання припису від 11.10.2017 р. щодо усунення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0007 га ОСОБА_3 та встановлено, що нею усунуто самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0007 га шляхом демонтуванння огорожі в АДРЕСА_3 (а.с. 82).

Таким чином судом встановлено факт самовільно зайняття земельної ділянки, належної ОСОБА_1, площею 0,0007 га відповідачем ОСОБА_3 шляхом встановлення огорожі. Разом з тим, враховуючи акт перевірки від 09.11.2017 р. про усунення порушень шляхом демонтування паркану ОСОБА_3, що не заперечується позивачем ОСОБА_1 суд прийшов до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, яка розташованаза адресою: АДРЕСА_1, площею 0,205 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 і належить йому на праві власності шляхом зобов'язання ОСОБА_3 зняти на ній дерев'яну огорожу, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести вказану земельну ділянку в придатний до використання стану не підлягають до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, яка живе по сусідству з ОСОБА_1, в кінці листопада 2016р. привезла паливні дрова, які висипала і загородила заїзд до господарства та земельної ділянки ОСОБА_1 В добровільному поряку усунути прешкоди в користуванння заїздом ОСОБА_3 відмовлялась. На заяву ОСОБА_1 до Білоославської сільської ради жителями села 05.12.2016 р. було перекидано дрова паливні до подвір'я відповідача і звільнено заїзд до його господарства, про що складено Акт від 05.12.2016р. (а.с. 40).

У вересні 2017 року відповідач ОСОБА_3 закидала дровами проїзну частину під'їзду (дерев'яні обрізки) і загородила проїзд до господарства ОСОБА_1, про що складено акт комісії Білоославської сільської ради про перешкоди у користуванні під'їздом до господарства від 18.09.2017 р. (а.с. 44).

Вище наведені і обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які підтвердили, що ОСОБА_3 постійно чинить перешкодив користуванні заїздом до господарства ОСОБА_1, знищила межові знаки та накидала паливних дров на проїзд та відмовляється їх забрати, а також те, що іншого заїзду до ОСОБА_1 не має.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні ствердила, що по даний час на дорозі є дрова, тому не має безперешкодного проїзду до господарства ОСОБА_1, а також зазначала, що із боку зарінків є тільки стежка і не облаштовано заїзд.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні ствердила, що заїзд з центральної дороги був за згодою батьків ОСОБА_3, однак в даний час їх відносини погіршились і ОСОБА_3 заперечує щодо проїзду. Крім того ствердила, що у ОСОБА_1 зі сторони річки була стежка, однак заїзду не було.

Вказані обставини підтвердили також в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21

Позиція сторони відповідача ОСОБА_3 про те, що заїзду не існує спростовується письмовими доказами: експлікацією земельної ділянки, яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, де зазначено заїзд В-Г (а.с. 31); витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 27.10.2016 р. (долучений до матеріалів справи) (а.с. 12-13); ксерокопією із плану земель с. Білі Ослави 1969-1970 років (наземна зйомка) у масштабі 1:2000, де передбачено заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 з боку землекористування ОСОБА_3 (а.с. 193-194), та рішенням Білоославської сільської ради від 17.12.1993 р. № 2 про надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га, де в плані-схемі земельної ділянки ОСОБА_3 наявний заїзд до господарства ОСОБА_1 (а.с. 91-93).

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що в генеральному плані с. Білі Ослави 1979-1980р.р. відсутній заїзд до господарства ОСОБА_11 не спростовують встановлені в судовому засіданні факти.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_3 не заперечила, що тривалий час не мала претензій до ОСОБА_1 та заїзду до його господарства і погоджувалась на такий заїзд попри її господарство, однак через погіршення відносин категорично заперечує в даний час.

Судом також встановлено, що відповідач-позивач по справі ОСОБА_3, не погоджуючись із встановленим заїздом до господарства ОСОБА_1, продовжує на даний час чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1, в АДРЕСА_1, площею 0,205 га, досі не забрала паливні дрова із заїзду до його господарства, що є порушенням його прав як власника земельної ділянки, так і власника домоволодіння.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимогати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків.

З вище вказаного та змісту ст. 152 ЗК України тільки власник земельної ділянки або землекористувач може звертатися за захистом своїх порушених прав та у спосіб передбачений законом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користувача на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою згідно ст. 126 ч. 1 ЗК України посвідчуються державними актами.

Згідноч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем-позивачем ОСОБА_3 на виконання вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду належних доказів, що земельну ділянку площею 0,12 га, яка передана їй у власність згідно рішення Білоославської сільської ради № 2 від 17.12.1993 р., виділено в натурі, встановлено межі, а тому на даний час не можливо встановити, де саме проходить межа даної земельної ділянки по відношенню до ОСОБА_1, ОСОБА_10 та інших межівників.

Враховуючи наведені обставини суд вважає, що посилання відповідача-позивача ОСОБА_3 про те, що саме ОСОБА_1 чинить їй перешкоди та незаконно намагається зробити собі заїзд через її господарство не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовуються вище наведеними доказами. Таким чином позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України підлягають судовому захисту порушені права власників та землекористувачів, власнику земельної ділянки або землекористувачу надано право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною першою статті 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Виходячи із встановлених судом фактів (обставин), наданих сторонами доказів та вимог закону, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1, оскільки відповідачем ОСОБА_3 порушено права позивача на користування належним йому на праві власності земельною ділянкою та відновлення порушенного права позивача, шляхом зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання забрати дрова (дерев'яні обрізки) на проїзді до господарства ОСОБА_1, чим звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, та привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач-відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2-гої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 24.04.2013 р. (а.с. 4). Відповідач-позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2-гої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с. 87).

В зв'язку з цим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають звільненню від сплати судового збору на підставі до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому судові витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Про цьому суд зазначає, що Закон України «Про судовий збір» передбачає підстави для звільнення від сплати лише судового збору. Тому особа, звільнена від сплати судового збору, не звільняється від сплати інших судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем-відповідачем ОСОБА_1 було понесено витрати на професійну правничу допомогув сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією № 0642 серії АЕ від 24.10.2018 р. (а.с. 54).

Від сплати витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_3 не звільнена.

Тому з відповідача-позивача ОСОБА_3 слід стягнути в корить позивача-відповідача ОСОБА_1 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 96, 106, 152 ЗК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, третя особа: Білоославська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області - задовільнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 жителю АДРЕСА_1, його земельною ділянкою, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, площею 0,2050 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, і належить йому на праві власності та зобов'язати ОСОБА_3 забрати дрова (дерев'яні обрізки) на проїзді до господарства ОСОБА_1, чим звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, та привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_22, 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, третя особа: Білоославська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 01.02.2019 року