Номер провадження: 22-ц/813/4332/19
Номер справи місцевого суду: 500/8477/18
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2018 року ТОВ «Укрфінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору позики №2018-02-00416 від 08 лютого 2018 року відповідач отримав позику у розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних) строком на 5 днів, тобто до 12 лютого 2018 року.

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань станом на 03 грудня 2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 64 350 гривень, яка складається з 5 000 гривень -основного боргу за позикою, 29 600 гривень - заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, 250 гривень - штраф, 29 500 гривень - пеня.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Ухвалою суду першої інстанції від 17 грудня 2018 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст. 274 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов, в якому просив зменшити розмір пені у зв`язку з матеріальним станом.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрфінанс» 5 000 гривень основного боргу за позикою, 500 гривень заборгованості по процентам за користування грошовими коштами, 29 500 гривень пені, 250 гривень штрафу та судові витрати в сумі 1 762 гривень, а разом 37 012 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього лише 5 000 гривень основного боргу за позикою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 18 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

У відповідності до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір позики №2018-02-00416, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами (732 відсотка річних) строком на 5 днів до 12 лютого 2018 року (а. с. 19).

У встановлений строк позичальник борг не повернув, тому позикодавець вважав, що станом на 3 грудня 2018 року заборгованість за договором позики складає 64 350грн., яка складається з 5 000 грн. основного боргу, 29 600 грн. за процентами за користування грошовими коштами (296 днів х 2%), 250 грн. штрафу та 29 500 грн. пені за кожен день прострочення від суми заборгованості (291 днів х 2%).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник, відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики в строк, що передбачений договором. Тому права позивача були порушені і у відповідності до статей 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 5 500 грн., з яких 5 000 грн. - основної борг, 500 грн. - проценти за користування грошовими коштами, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн..

Проте, з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача також підлягають стягненню пеня в сумі 29 500 грн. та штраф в сумі 250 грн. погодитися в повному обсязі неможливо, оскільки судом помилково застосована норма матеріального права, а саме, стаття 625 ЦК України.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, у розділі 7 договору позики зазначено, що, у разі невиконання позичальником зобов`язань по поверненню позики у терміни вказані п. 3.1. цього договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася ( п. 7.1.); при простроченні сплати відсотків більш ніж на три дні позичальник має сплатити позикодавцю єдино разову винагороду у розмірі 250 грн. (п. 7.2.).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня та штраф, передбачені умовами пунктів 7.1. та 7.2 договору позики за своєю природою є неустойкою, що забезпечує виконання основного зобов`язання, договору позики.

Отже, вказані спірні правовідносини регулюються статтею 549 ЦК України.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір боргового зобов`язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс 13, та в постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс 14.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір неустойки у даному випадку складає 29 750 грн., з яких пеня в сумі 29 500 грн. та штраф в сумі 250 грн..

Згідно наданих відповідачем ОСОБА_2 доказів: копії свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та копії посвідчення №012965 від 31 травня 2011 року, виданого Відділом у справах сім`ї та молоді Ізмаїльської міської ради, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, та мають чотирьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 39 - 44).

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в силу тяжкого майнового стану не повернув борг у встановлений строк й у даному випадку розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тобто тіла боргу та процентів, які становлять 5 500 грн..

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла до висновку про те, що у даному випадку є законні підстави для зменшення розміру неустойки до 5 500 грн. за рішенням суду і підлягає визначенню загальний розміру заборгованості за договором позики в розмірі 11 000 грн., з яких: 5 000 грн. - за позикою, 500 грн. - за процентами за користування грошовими коштами, 5 500 грн. - неустойка за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Отже, вимоги ТОВ «Укрфінанс» в частині стягнення пені та штрафу підлягає задоволенню частково.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 549, частини 3 статті 551 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрфінанс» до 5 500 грн..

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так у резолютивній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 762 гривень. Однак у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, то відповідно до принципу пропорційності розподілу судових витрат, розмір судових витрат повинен бути зменшений у відповідності до частково задоволення позову, а саме необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрфінанс» судові витрати у розмірі 762 гривні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2019 року змінити.

Зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Укрфінанс» до 5 500 гривень.

Визначити загальний розмір заборгованості за договором позики в розмірі 11 000 гривень, з яких: 5 000 гривень - за позикою, 500 гривень - за процентами за користування грошовими коштами, 5 500 гривень - неустойка за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та судовий збір у розмірі 762 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 18 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко