Справа № 322/793/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що вона та відповідач мають спільного повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2007 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 серпня 2007 року, і до повноліття сина. В даний час, після досягнення повноліття, ОСОБА_3 проживає разом з нею по вул. Соборній, 2 в смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області. Син навчається на II "А" курсі Комунального вищого навчального закладу "Запорізький медичний коледж" ЗОР, денного відділення "Лікувальна справа", на бюджетній основі. Термін навчання в коледжі від 01 вересня 2017 року до 30 червня 2020 року. На період навчання ОСОБА_3 проживає в гуртожитку при коледжі. За проживання в гуртожитку ОСОБА_3 у серпні 2017 року сплатив 4000 гривень, а в червні 2018 року ще 1344 гривні. У зв'язку із навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної підтримки. Відсутність матеріального утримання у зв'язку з досягненням ОСОБА_3 повноліття ставить його в скрутне матеріальне становище, так як він не може працювати у зв'язку з навчанням на денній формі. Вона в даний час надавати сину ОСОБА_3 достатню для навчання та проживання в гуртожитку матеріальну підтримку не має можливості, оскільки вона є інвалідом III групи дитинства, й отримує тільки соціальну допомогу по інвалідності, у розмірі 1452 гривні.

В позові ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача надійшло клопотання про проведення розгляду справи з викликом сторін в судове засідання, яке мотивоване суттєвим значенням справи для відповідача.

При вирішенні вказаного клопотання суд виходив із наступного.

Статтею 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 277 ЦПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відповідач, прохаючи проведення розгляду справи з викликом сторін, своє клопотання не вмотивував, зазначивши загальну фразу значення справи для нього.

Таким чином заява відповідача про проведення розгляду справи з викликом сторін в судове засідання була залишена без задоволення.

Відповідач надав до суду відзив, в якому вказав, що на теперішній час він проживає однією сімєю із співмешканкою ОСОБА_4, та її неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та матеріально забезпечую себе і всю сімю. Крім того, згідно з рішенням ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Запорізькій області" він страдає на гіпертонічну хворобу І ступеня, що входить до групи ризику І, остеохондроз на шийному та на поперековому рівні, хронічний простатит, стадія ремісії, втрата зубів та жувальної ефективності до 70%, лікування потребує значних щомісячних витрат. Крім того, в нього є мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, похилого віку, їй 72 роки, яка мешкає за місцем його реєстрації по вул. Леніна, 55 в с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, якій він матеріально допомагає. Таким чином він не заперечує проти здійснення матеріальної допомоги сину, він сумлінно сплатив сину аліменти до досягнення повноліття, але, з урахуванням викладених обставин, не може надавати йому матеріальну допомогу. У відзиві відповідач ОСОБА_2 просить позов залишити без задоволення.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказує, що відповідачем не надано жодного підтвердження чи квитанції, які свідчили б про значні щомісячні витрати відповідача на лікування. У довідці № 374/с від 07 жовтня 2016 року вказано, що відповідач є придатним до військової служби. Отже він не позбавлений працездатності й, наскільки їй відомо, офіційно працює в Дружелюбівському виправному центрі № 1 у смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області. Натомість, як вона є інвалідом III групи дитинства й іншого доходу, окрім виплати соціальної допомоги по інвалідності, у розмірі 1452 гривні не має, а виходячи з нього вона не може надавати достатню для навчання та проживання в гуртожитку матеріальну підтримку їх спільному синові ОСОБА_3, якої він заразі дуже потребує. У серпні 2018 року тільки за проживання у гуртожитку ОСОБА_3 сплатив 4704 гривні. Що стосується надання матеріальної допомоги матері відповідача ОСОБА_6, то ніякого жодного доказу, що б підтверджував перебування у відповідача на утриманні літніх батьків, у своєму відзиві, він не надав. Як вбачається з копії пенсійного посвідчення матері відповідача, вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком на своє утримання. З наведеного можна дійти висновку, що відповідач намагається таким чином ухилитись від надання допомоги своєму синові у вигляді сплати аліментів на час його навчання.

В запереченнях відповідач ОСОБА_2 вказав, що його мати ОСОБА_6 отримує пенсію за віком, і він зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу. Позивач є інвалідом III групи з дитинства з 2013 року, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 21 листопада 2013 року, дана довідка видана на прізвище "Хохотва", а не "Романова", та отримує соціальну допомогу по інвалідності у розмірі 1452 гривні. Третя група інвалідності являється працездатною, і по даній довідці позивач не втратив право працездатності, отже позивач свідомо не спробував за весь період часу працевлаштуватись на будь-яку роботу, не повязану з великими фізичними навантаженнями, як вказано в даній довідці, так як з серпня 2007 року по червень 2018 року позивачка отримувала від нього матеріальну допомогу (аліменти) до повноліття сина. Таким чином, він не заперечує проти здійснення матеріальної допомоги сину, він сумлінно сплатив сину аліменти до досягнення повноліття, але з урахуванням викладених обставин, він не може надавати йому матеріальну допомогу.

На підставі вищевказаного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Судом встановлено, і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2007 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 (в даний час "Романова") було стягнуто аліменти, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 серпня 2007 року, і до повноліття сина.

В даний час, після досягнення повноліття, ОСОБА_3 проживає разом з позивачем по вул. Соборній, 2 в смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується довідкою Тернуватської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 12 липня 2018 року № 612.

Син сторін навчається на II "А" курсі Комунального вищого навчального закладу "Запорізький медичний коледж" Запрізької обласної ради, денного відділення "Лікувальна справа", на бюджетній основі. Термін навчання в коледжі від 01 вересня 2017 року до 30 червня 2020 року.

В період навчання ОСОБА_3 проживає в гуртожитку при коледжі. За проживання в гуртожитку ОСОБА_3 у серпні 2017 року сплатив 4000 гривень, а в червні 2018 року ще 1344 гривні.

У зв'язку із навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від батьків.

Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідач ОСОБА_2 працює в Дружелюбівському виправному центрі № 1 у смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області.

Дохід відповідача, як вбачається із довідки Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області, від 21 грудня 2018 року, склав: у 2 кварталі 2018 року 43177 гривень 18 копійок; у 3 кварталі 2018 року 31950 гривень 23 копійки. Інформація про доходи відповідача за 4 квартал 2018 року, на час складення довідки, у Вільнянському управлінні ГУ ДФС у Запорізькій області, була відсутня.

Таким чином середньомісячний дохід відповідача в 2 та 3 кварталі 2018 року склав 12521 гривню.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається зокрема на те, що у нього на утриманні перебуває престаріла мати, а також дружина та син дружини, а він, за станом здоров'я, витрачає значні кошти на придбання ліків.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем докази, які б підтверджували надання ним матеріальної допомоги престарілій матері, дружині та її сину (яких він відповідно до закону не зобов'язаний утримувати), а також здійснення ним витрат на придбання ліків, надані не були, а тому суд вказані факти вважає не доведеними.

На підставі вищевказаного, враховуючи наявність у відповідача постійного місця роботи, стабільного заробітку, суд доходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.

За таких обставин, враховуючи доведений позивачем розмір витрат на навчання сина, розмір доходів відповідача, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, до припинення навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Враховуючи те, що позивач, при подачі позову, була звільнена від сплати судового збору згідно Закону України "Про судовий збір", судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 серпня 2018 року, до припинення навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в межах всієї суми боргу по аліментам.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складене 04 лютого 2019 року.

Суддя А.Б.Шиш