Ухвала

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 328/290/19

провадження № 61-22211ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19 квітня 2013 року він обіймав посаду заступника директора КП «Міськводоканал». Протягом

2017-2018 років у комунальному підприємстві відбувалися зміни в організації виробництва і праці, внаслідок якої вводилися нові посади, вносилися зміни до посадових обов`язків працівників адміністративного апарату, тощо.

Наказами № 88, 89 від 23 жовтня 2018 року затверджено та введено в дію

з 24 грудня 2018 року зміни до організаційної структури управління комунального підприємства та скорочена посада заступника директора. Листом № 494 від 23 жовтня 2018 року його попереджено про скорочення посади заступника директора та запропоновано іншу роботу за переліком вакансій, наведеним у попередженні. Наказом № 263 від 26 грудня 2018року його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України - скорочення штату працівників, копію якого він отримав 02 січня 2019 року.

Вважає, що розірвання трудового договору відбулося із порушенням вимог трудового законодавства, оскільки зміни в організації виробництва були недоцільними з економічної точки зору і здійснювалися лише для штучного створення підстав для його звільнення. Відповідач не дотримався приписів частини третьої статті 49-2 КЗпП України: формально повідомивши його про наявність вакантних посад, від яких він не відмовлявся, жодних реальних дій по забезпеченню його працевлаштування не вживав. Запропонувавши йому посаду машиніста (кочегара) котельні 29 листопада 2018 року, відповідач вже з 01 грудня 2018 прийняв на цю посаду іншу особу.

22 листопада 2018 року у відповідача звільнилася посада машиніста-екскаватора одноковшевого, проте ця робота йому не була запропонована, хоча за наявною кваліфікацією він міг її виконувати.

В день звільнення він був відсутній на роботі з поважної причини у зв`язку із виконанням обов`язків військовозобов`язаного, що за положенням частини третьої статті 40 КЗпП України унеможливлювало розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Крім того, при звільненні відповідно до положень статті 44 КЗпП України йому була виплачена вихідна допомога у сумі 8 947,18 грн, з розміром якої він не згоден, оскільки вважає, що відповідач мав провести з ним розрахунки із суми заробітної плати, обрахованої відповідно до Міжгалузевої Угоди № 57.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 просив визнати його звільнення з посади заступника директора КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на підставі наказу № 263 від 26 грудня 2018 року незаконним, поновити його на посаді заступника директора КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради та стягнути з КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради 25 836,42 грн втраченого заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 26 грудня 2018 року № 263 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради. Поновлено ОСОБА_1 в КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на посаді заступника директора з 27 грудня

2018 року.

Стягнено з КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 27 грудня 2018 року по 27 січня 2019 року в розмірі 8 133,80 грн, з наступним відрахуванням із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, у розмірі 8 133,80 грн та поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради задоволено частково.

Рішення Токмацької районного суду Запорізької області від 29 липня

2019 року в оскаржуваній частині скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради та визнано його звільненим з 02 січня 2019 року. Стягнено з

КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня

2018 року по 02 січня 2019 року в розмірі 2 033,45 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Токмацької районного суду Запорізької області

від 29 липня 2019 року не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року та залишити в силі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500,00 грн (1 921,00 грн х 500).

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ціна позову у даній справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило