Єдиний унікальний номер 227/2289/19 Номер провадження 22-ц/804/3142/19
Єдиний унікальний номер 227/2289/19 Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В.
Номер провадження 22-ц/804/3142/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Папоян В.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №227/2289/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» та просила стягнути з відповідача:1) заборгованість із заробітної плати за березень-травень 2017 року в розмірі 25125,71 гривень, яка включає: заборгованість з заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 5804,37 гривень, заборгованість з заробітної плати за квітень 2017 року в сумі - 3663,19 гривень, заборгованість з заробітної плати за травень 2017 року в сумі - 15658,15 гривень, в яку входить і заборгованість по компенсації за невикористані 46 днів відпустки - 11775,54 гривень, 2) компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 01 березня 2019 року 5033,66 гривень.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка послалась на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 31 травня 2017 року була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З вказаним наказом про звільнення вона особисто була ознайомлена. Проте відповідач при її звільненні не здійснив з нею повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам. На підставі викладеного просила задовольнити її позов.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-травень 2017 року в загальному розмірі 22323,54 гривень. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у розмірі 3653,34 гривень. В решті позовних вимог відмовити. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 661,84 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду від 23 вересня 2019 року по справі № 227/2289/19 в частині стягнення 25976,88 гривень і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Посилається на те, що підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. У зв`язку з відсутністю первинних документів підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав надані позивачем розрахунки належними доказами, які підтверджують заборгованість з заробітної плати, які виготовлені на непідконтрольній території українській владі території.

Вважає, що суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/221/-10.2 від 16 січня 2018 року,в якому визначено обставини, які унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором. Також, вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув компенсацію втрати частини доходів в сумі 3653,34 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

05 грудня 2019 року до Донецького апеляційного суду від ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лаврищев В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», в якому вона просить залишити рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. В обґрунтування зазначає доводів, що згідно з наказом №236-ДНД від 17 березня 2017 року «Про встановлення простою» з 20 березня для всіх працівників виробничих підрозділів СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» встановлено початок простою, про що було повідомлено працівників цих підрозділів та керівництво виробничих підрозділів.

Індивідуальні відомості про застраховану особу (ОК-5), які надані підрозділом Пенсійного фонду України, повністю спростовують довідку про доходи наданої відповідачем. Зазначає, що відповідачем подано відомості, що суперечать між собою.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт знаходження паперової документації з питань трудових відносин. Втрата відповідачем первинних документів, не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідачем не надано доказів того, він намагався відновити документи у паперовому або електронному вигляді.

Зазначає, що відповідачем не наведено жодного аргументованого доводу, щодо спростування наданих позивачем розрахунків.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність у відповідача форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили). Чинним законодавством у трудових відносинах не передбачено можливості існування форс-мажорних обставин.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем, і працювала на посаді бухгалтера «Іловайської дистанції електропостачання» ДП «Донецька залізниця».

На підставі Закону України від 23 лютого 2012 № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 № 200, ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 02 вересня 2015 за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року «Іловайська дистанція електропостачання» «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Наказом (розпорядженням) № 1007/ДН-ос від 30 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнена 31 травня 2017 року з посади бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Іловайська дистанція електропостачання» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до змісту вказаного наказу при звільненні ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію за 49 днів відпустки.

Вищевказаний наказ про звільнення позивача за п.1 ст.36 КЗпП України та факт звільнення позивача відповідач не оспорював.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця»

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо за наступних підстав.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 6 стаття 81 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Позивачем, на підтвердження не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня по травень 2017 року, в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати до виплати. Вказані табуляграми видані ВП ЕЧ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ

Згідно розрахунку (табуляграми) заробітної плати за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 5804,37 гривень, сума до виплати 4672,52 гривень.

Згідно розрахунку (табуляграми) заробітної плати за квітень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 3663,19 гривень , сума до виплати 2948,87 гривень.

Згідно розрахунку (табуляграми) заробітної плати за травень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 15658,15 гривень, сума до виплати 12604,80 гривень. До нарахованої суми включена сума компенсації за невикористані 46 днів відпустки.

Згідно відомості про виплату грошей № 26 за березень 2017 року, довідки про доходи № 643/2 від 08.09.2019 року та письмових пояснень відповідача 24 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2255,74 гривень.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, частина 2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На підставі вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт встановлення простою у виробничих підрозділах СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» підтверджується копією наказу в.о.начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 384-Н від 15.03.2017 року та копією наказу директора СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» № 236/ДНД ві 17.03.2019 року.

Заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу за період березень - травень 2017 року підтверджується табуляграмами, довідкою відповідача про виплату заробітної плати за першу частину березня 2017 року. Згідно розрахунків(табуляграм) заробітної плати позивачу нараховано: у березні 2017 року - оплату простоїв 10 днів (80 годин) в розмірі 1643,97 гривень, у квітні 2017 року - оплату простоїв 19 днів (152 години) в розмірі 3596,18 гривень, у травні 2017 року - оплату простоїв 20 днів (159 годин) в розмірі 3596,18 гривень.

В матеріалах справи наявна довідка видана АТ «Українська залізниця» №643/2 від 08 липня 2019 року, згідно якої позивачу за березень було нараховано заробітну плату у сумі 2802,17 гривень (сума до виплати 2255,74 гривень) які позивач отримав в касі структурного підрозділу за платіжною відомістю № 26 за березень 2017 року, а саме 24 липня 2017 року, нарахування з квітня 2017 року по травень 2017 року відсутні.

Ці обставини не спростовані позивачем, а надані на підтвердження заборгованості табуляграми за відсутності інших доказів щодо часу роботи та нарахування заробітної плати не можна визнати належними доказами.

Указом в.о. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Іловайськ Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Іловайськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Отже, висновок суду про стягнення заборгованості із заробітної плати не є правильним, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц та від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ «Українська залізниця» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості у розмірі 22323,54 гривень.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, є обґрунтованими.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність заборгованості та її розмір не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 на підставі статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсації втрати частини заробітної плати за першу половину березня 2017 року, яка була виплачена 24 липня 2017 року.

Компенсація втрати частини грошових доходів за першу половину березня 2017 року в розмірі 2255,74 гривень, станом на 24 липня 2017 року (день виплати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з урахуванням індексів споживчих цін, за період з квітня 2017 року по червень 2017 року складає 91,47 гривень (2112,41 х 1,041 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2017 року).

За таких обставин рішення в частині стягнення заробітної плати у розмірі 22323,54 гривень підлягає скасуванню, а в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі в розмірі 3562,07 гривень (3653,54 - 91,47) підлягає, зміні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, апеляційну скарга слід задовольнити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, а позивач від сплати судового збору звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати в розмірі 4,06 гривень, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на відповідача. Судові витрати у розмірі 661,84 гривень, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1152,60 гривень понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4,06 гривень у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1148,54 гривень (1152,60-4,06).

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за березень-травень 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за березень-травень 2017 року відмовити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсації втрати частини грошових доходів змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів в розмірі 91,47 гривень.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1148,54 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: В.В. Папоян

О.О.Тимченко