КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/2803/2019 Головуючий в 1-й інстанції - Сенько М.Ф.
759/2130/17-ц Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів -Немировської О.В.,Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного закритого акціонерного товариства «Страхова група»ТАС» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватногозакритого акціонерного товариства «Страхова група»ТАС» про відшкодування шкоди,-

у с т а н о в и в :

У лютому 2017 року, позивач пред'явила вказаний позов про стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» 9390 грн. увідшкодування матеріальної шкоди та 16501 грн. 44 коп. у відшкодування моральної шкоди. Зазначала, щовнаслідокдорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.10.2014 року у м. Києві на вул. Тростянецькій, 5,під час якої водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAFХF95.480», д.р.н.НОМЕР_3 з напівпричепом «KOGEL», д.р.н. 1ХРздійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3,її батька, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» 9390 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 16501 грн. 44 коп. у відшкодування моральної шкоди, 4000 грн. витрат з правової допомоги, а всього стягнути 29891 грн. 44 коп.. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та постановити нове, яким стягнути на користь позивача розмір моральної шкоди, який не перевищує 14 616 грн., як це передбачено п.27.3 ст.27 ЗУ «Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким встановлено, що розмір моральної шкоди не повинен перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Проте судом першої інстанції не було враховано дане положення закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 16.10.2014 року близько 14 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Тростянецькій, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAF», р.н. НОМЕР_3 напівпричепом «KOGEL», р.н. НОМЕР_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події .

Позивач є дочкою загиблого ОСОБА_3 і саме нею були понесені витрати на поховання батька та спорудження надгробного пам»ятника, що знайшли своє підтвердження документами на загальну суму 9390 грн..

Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві Атрощенко О.М. від 10.07.2015 р. кримінальне провадження №0001295 внесене до ЄРДР 17.10.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрите на підставі п .2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення,оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась за обставин грубої необережності пішохода ОСОБА_3.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АС № 3563398,за умовами якого ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю і здоров'ю потерпілих договором визначено в сумі 100000 грн..

Представник позивача ОСОБА_5 04.08.2016р. звернувся до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про виплату страхового відшкодування.

За заявою ПрАТ «Страхова Група «ТАС» було заведено страховусправу, з якої убачається, що ДТП визнано страховою подією, проте у виплаті страхового відшкодування відмовлено, у зв'язку з тим, що заявником надано неналежні банківські реквізити потерпілої для перерахування коштів.

Представником позивача було надано страховику заяву про перерахування страхової виплати на його власний банківський рахунок. Повноваження на отримання страхового відшкодування йому надані безпосередньо потерпілою ОСОБА_1, відповідно до нотаріально посвідченої довіреності. Дана довіреність на час відмови у виплаті страхового відшкодування була чинна, потерпілою не відзивалась.

Суд першої інстанції визнав відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування такою, що не ґрунтується на матеріалах страхової справи, тобто є явно надуманою.

Розмір страхового відшкодування страховиком не визначено, на що вказує страховий акт від 30.09.2016 р..

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (надалі - ТЗ), механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 3 ст.1193 ЦК, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , разом з іншим встановлено, що відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, здійснюється у виді страхового відшкодування (регламентної виплати) і виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди , посилаючись на ч. 2 ст. 1187, з ч. 3 ст. 1193 ЦК України ЦК,суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач понесла витрати на поховання та встановлення надгробного пам'ятника, а тому до стягнення з відповідача підлягає на її користь 9390 грн..

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині позовних вимог,оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Разом з тим, пунктом 27.3. статті 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004 у редакції чинній на дату пригоди: «Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами».

При цьому законодавець, у разі смерті потерпілого внаслідок взаємодії з джерелом підвищеної небезпеки, не пов'язує відшкодування моральної шкоди з діями потерпілого.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягуючи з відповідача на користь позивача 16 501,44 грн. відповідно до вимог ст.ст.23,1187 ЦК, суд першої інстанції врахував відсутність заперечень відповідача проти позову,а також те, що заявлений розмір у відшкодування моральної шкоди не виходить за межі визначених законом.

Разом з тим колегія суддів вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди,суд не взяв до уваги п. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким визначено порядок обрахування розміру моральної шкоди,який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі,встановлених законодавством на день страхового випадку.

Оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» було встановлено мінімальний розмір заробітної плати на 2014 рік - 1218 грн. і на час страхового випадку цей розмір не було змінено, то в даному випадку розмір моральної шкоди складає 14616,00 грн.(1218 грн.х 12 місяців).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди та зменшити його до 14 616,00 грн..

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, п. 3ст. 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити,зменшивши розмір моральної шкоди до 14616,00 грн..

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук