Справа № 372/2966/18
Провадження 4-с-30/19
ухвала

Іменем України

05 грудня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення посадових осіб Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

в с т а н о в и в:

18.07.2019 року скаржник звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюка О.С. щодо неналежного повідомлення скаржника про винесення постанови про відкриття ВП №58776151 від 03.04.2019 року; визнати неправомірними дії заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюка О.С. та державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Балабан В.В. із затвердження та складення довідки-розрахунку від 18.06.2019 року; зобов`язати заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюка О.С. скасувати довідку-розрахунок від 18.06.2019 року; визнати неправомірною постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Балабан В.В. про арешт коштів боржника від 24.07.2019 року у ВП №58776151; зобов`язати державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Балабан В.В. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24.07.2019 року у ВП №58776151. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.01.2019 року стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 02.10.2018 року. 04.07.2019 року скаржнику стало відомо про ВП №58776151, а також винесення щодо нього рішень посадовими особами Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області. Однак, скаржник не отримував постанову про відкриття ВП №58776151 від 03.04.2019 року, тому вважає, що заступником начальника Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюком О.С. порушено ч. 1 і 3 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, скаржник вказує на те, що на час затвердження довідки-розрахунку він не мав заборгованості зі сплати аліментів за судовим рішенням від 16.01.2019 року. Крім того, до довідки-розрахунку включена ще й заборгованість скаржника за жовтень 2018 року, хоча даний період був включений до негайного виконання за рішенням суду і був повністю сплачений скаржником. Скаржник вважає, що невірні суми заборгованості, які містяться в довідці-розрахунку, стали підставою для винесення державним виконавцем постанови про арешт майна. Окрім того, постановою про арешт майна накладено арешт на банківські рахунки, які відкриті для здійснення підприємницької діяльності скаржником як фізичної особи підприємця. Тому, скаржник звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з даною скаргою.

Скаржник в судовому засіданні подану скаргу підтримав, з підстав вказаних у ній, та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець та стягувач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, заслухавши думку скаржника, вивчивши скаргу, матеріали справи та надіслані копії матеріалів виконавчого провадження, встановив, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.01.2019 року стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 02 жовтня 2018 року.

18.01.2019 року представник стягувача отримав виконавчий лист про примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.01.2019 року в межах суми стягнення за один місяць.

26.02.2019 року стягувач ОСОБА_2 отримала постійний виконавчий лист про примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.01.2019 року.

03.04.2019 року заступником начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гаврилюком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58776151 на підставі виконавчого листа № 2-309/19, виданого Обухівським районним судом Київської області 26.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02.10.2018 року.

18.06.2019 заступником начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гаврилюком О.С. складено довідку-розрахунок, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 становить 31869,00 грн.

24.06.2019 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Балабан В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках банків.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 5,7 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання, перебування або знаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. 8 - Виконавець зобов`язаний, зокрема, 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Згідно ч. 3 ст. 18 - Виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Копії наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження не містять жодного підтвердження про відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом на адресу боржника, тому доводи скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час розгляду скарги.

За змістом ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно.

У пункті 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року № 512/5, роз`яснено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Заявник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, що свідчить про те, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Предметом скарги є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

У п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні. Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право. Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок заборгованості по аліментам у межах повноважень та повідомив у встановлений законом строк зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що свідчить про дотримання ним вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки при складанні 18.06.2019 року довідки-розрахунку заборгованості по аліментам державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до закону, відсутні правові підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця в цій частині.

Не встановлено також порушень виконавцем вимог закону про винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника, оскільки такі дії виконавця цілком узгоджуються з метою виконавчого провадження і відповідають вимогам Закону про виконавче провадження.

Окрім того, з копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було вжито заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і накладено арешт на майно боржника у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент накладення арешту за постановою державного виконавця рішення суду боржником не виконувалося.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З аналізу даних приписів закону, оскарженими можуть бути і підлягають задоволенню скарги на такі дії, бездіяльність або рішення виконавця, які порушили права сторони виконавчого провадження, тобто з підстав порушення прав, а не виключно з підстав допущених несуттєвих формальних невідповідностей певним приписам закону щодо процедури, які не потягли порушення прав особи, до якої такі дії вчиняються. Таким чином, не можуть бути визнані протиправними дії державного виконавця, які по суті і за змістом відповідають закону, вчинені в межах повноважень, спрямовані на досягнення мети, для якої посадовій особі надано повноваження, у відповідності до принципів і засад інституту виконавчого провадження, які хоча і містять певні несуттєві формальні невідповідності приписам процесуального закону (зокрема щодо строків), але які не призвели до порушення прав та законних інтересів особи, відносно якої такі дії вчинені.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення посадових осіб Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гаврилюка Олександра Сергійовича щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58776151 від 03.04.2019 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 09.12.2019 року.

Суддя: