Справа № 442/330/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/796/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Львів

Справа № 442/330/17

Провадження № 22ц/811/796/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 2 серпня 2018 року (суддя Хомик А.П. )

у справі

за позовом Дорошенка В.Р. до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Дрогобицьке АТП-2455», Генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-2455» Павець Я.М., з участю третіх осіб: Територіального управління Держнаглядохоронпраці у Львівській області, Територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області, Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дрогобицькому району Львівської області, Моторного (транспортного) страхового бюро України, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди,-

встановив:

15 січня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з ПАТ «Дрогобицьке АПТ-24655» в його користь відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок бездіяльності роботодавця - ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655», яке ухилилося від обов'язку застрахувати його, як водія під час роботи на підприємстві, що надалі спричинило неможливість отримання ним страхового відшкодування за ушкодження здоров'я внаслідок настання страхового випадку в сумі 51 000 грн.; стягнути з ВАТ «Дрогобицьке АПТ-24655» на його користь відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок бездіяльності роботодавця - ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655», яке ухилилося від обов'язку своєчасно скласти Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1, що унеможливило отримати за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України одноразову допомогу, як застрахованою особою, потерпілою від стійкої втрати працездатності, в справедливому розмірі 32075,80 грн.; стягнути з ПАТ «Дрогобицьке АПТ-24655» в його користь збитки, пов'язані з втратою купівельної спроможності грошей внаслідок інфляції в сумі 87286,25 грн.; 100 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що він з 14 листопада 2005 року по 10 жовтня 2006 року працював водієм у відповідача (ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655»). 24 січня 2006 року його на вантажному автомобілі марки «Мерседес-Бенс 1843, державний реєстраційний номер AI 5801 ВС направлено в рейс за маршрутом: Україна (Дрогобич) - Бельгія - Україна (Запоріжжя-Дрогобич). 24 січня 2006 року він отримав відрядну посвідку та відбув у службове відрядження вказаним маршрутом. 8 лютого 2006 року у м. Запоріжжі з ним стався нещасний випадок під час виконання виробничого завдання, внаслідок чого його було госпіталізовано до Запорізької міської лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 8 лютого 2006 року по 10 квітня 2006 року. Після виписки із лікарні з 14 квітня 2006 року по 22 травня 2015 року перебував на лікуванні в Дрогобицькій міській поліклініці. У зв'язку з тим, що відповідач-роботодавець відмовлявся визнати отримані ним під час службового відрядження тілесні ушкодження нещасним випадком на виробництві, він змушений був звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом про зобов'язання ВАТ «Дрогобицьке АПТ-24655» скласти Акт про нещасний випадок на виробництві, який стався з ним 8 лютого 2006 року під час відрядження. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 4 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2011 року, згаданий випадок було визнано нещасним випадком на виробництві та зобов'язано відповідача скласти Акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом. Проте, 10 жовтня 2006 року директор ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655» підписав наказ № 17 про його звільнення з роботи за прогул, хоча ним на підприємстві надано попередній листок непрацездатності серії ААЗ № 612458, із відміткою «продовжує хворіти».У цьому ж листку непрацездатності зазначено, що 7 червня 2006 року його було оглянуто МСЕК, якою було надано висновок - продовжено лікування. 9 квітня 2014 року Міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи йому було встановлено ступінь стійкості втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою, отриманою 8 лютого 2006 року в розмірі 20 % безтерміново. Факт втрати працездатності підтверджується Випискою із Акта огляду МСЕК про результат : визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових

видах допомоги від 9 квітня 2014 року № 109096. Вважає, що відповідачами грубо порушено вимоги чинного законодавства щодо обов'язкового страхування його як водія, який працював на транспортному підприємстві та займався вантажними перевезеннями. Адже на його звернення не було надано інформації, документального підтвердження того факту, що на день отримання виробничої травми, його було застраховано. Про відсутність страхового полісу він зміг довідатися лише з відповіді ПрАТ «УТСК» провідної компанії в галузі страхування автовласників, логістичних та транспортних компаній, а також міжнародних перевізників. Наголошує, що відповідач відмовлявся визнати, що травми, отримані ним під час перебування у службовому відряджені, є пов'язаними з виробництвом. Підприємство - працедавець не виконав наступного за обов'язком застрахувати його - обов'язок скласти акт про нещасний випадок, що його зобов»язано було рішенням суду. Він (позивач) втратив можливість звернутися до страхової компанії за отриманням страхової суми, тому своєю бездіяльністю відповідачі завдали йому майнову шкоду. Так як підприємство-відповідач не застрахувало його, відповідно йому не було виплачено страхову суму з урахуванням рівня неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Вважає, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, зокрема відсутністю реагування на його неодноразові звернення з проханням поновити його на роботі в добровільному порядку щоразу посилювала його душевні страждання, а ігнорування законних вимог щоразу заставляло його з новою силою відчувати той фізичний біль і переживання, що він переніс внаслідок отриманої виробничої травми, спричиненою бездіяльністю відповідача. Відсутність стабільного джерела доходу позбавило його можливості пройти якісне лікування, яке могло б значною мірою покращити його післяопераційний стан, і на сьогоднішній день він міг би бути повноцінним членом суспільства. Такі страждання тривають 10 років.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стверджує, що відповідач не застрахував його, тому йому не було виплачено страхову суму відповідно до рівня неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Вважає, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди. Відсутність стабільного джерела доходу позбавило його можливості пройти якісне лікування, яке могло б значною мірою покращити його післяопераційний стан. Просить позов задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПАТ « Дрогобицьке АТП-24655» ( раніше ВАТ « Дрогобицьке АТП-24655» та ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ) з 14 листопада 2005 року по 10 жовтня 2006 року, основним видом діяльності підприємства є діяльність автомобільного вантажного транспорту КВЕД 60.24.0.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 квітня 2006 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн., у зв'язку з тим, що 8 лютого 2006 року о 21 год. 10 хв. в м. Запоріжжі на вулиці Куйбишева він залишив свій автомобіль, не вживши всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху автомобіля, внаслідок чого той скотився та скоїв наїзд на автомобіль ГАЗ-322132, який від удару покотився та наїхав на автомобіль ЗАЗ-1102.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 січня 2011 року у цивільній справі №2-100/11, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2011 року зобов'язано ВАТ «Дрогобицький автотранспортне підприємство 24655» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом, який стався з ОСОБА_5 8 лютого 2006 року під час відрядження в м. Запоріжжя.

29 березня 2012 року ПрАТ « Дрогобицьке АТП 24655» був складений акт розслідування нещасного випадку, що стався 8 лютого 2006 року о 21 год. 15 хв. на ВАТ « Дрогобицьке АТП 246552» з ОСОБА_5 як водієм автомобіля пов»язаний з виробництвом за формою Н-1. Технічні причини нещасного випадку відсутні, однак наявні порушення ОСОБА_5 п. 15.12. «Правил дорожнього руху», п. 3.9. « Інструкції з охорони праці №1 для водіїв автомобілів», затверджену наказом директора ВАТ «Дрогобицьке АТП 24655» від 15 березня 2005 року №15 та п. 16.1,24. «Правил охорони праці на автомобільному транспорті». Даний акт позивачем не оспорювався.

Відповідно до відповіді від 3 липня 2016 року вих. №1526-У ПАТ «Української-транспортної страхової компанії» адресованої ОСОБА_5, його повідомлено, що ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655» будь-яких договорів страхування з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не укладалось зі страхування транспортного засобу Мерседес, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та зі страхування життя і здоров'я водіїв. За період з 2006 -2016 року до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходило від ВАТ «Дрогобицького АТП-24655» будь - яких повідомлень та заяв про настання події 8 лютого 2006 року.

Згідно з страховим свідоцтвом від 24 квітня 2001 року відповідач ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» зареєстрований страхувальником у Дрогобицькому відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України під реєстраційним номером №.

Страховий тариф позивачу за державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання встановлено на рівні 1,56 % до фактичних виплат на оплату праці найманих працівників, які підлягають обкладенню податків з доходів фізичних осіб, що вбачається з повідомлення Фонду від 1 січня 2016 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК 10ААА №109096 від 9 квітня 2014 року ОСОБА_5 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмір 20 % безтерміново.

26 червня 2014 року ОСОБА_5 подав до відділення ВД ФССНВ в Дрогобицькому районі заяву про призначення йому страхових виплат.

26 червня 2014 року постановою Фонду №1315/618/618/2 призначено ОСОБА_5 одноразову допомогу в сумі 17 343,20 грн., а згідно з протоколом комісії з питань з охорони праці ПрАТ «Дрогобицьке АТП 24655» від 15 травня 2014 року зменшено розмір одноразової допомоги на 50%.

Постановою №1315/618/618/3 від 26 червня 2014 року Фонду призначено ОСОБА_5 щомісячну страхову виплату в розмірі 346,86 грн. починаючи з 9 квітня 2014 року.

Згідно із постановою Фонду від 5 березня 2018 року позивачу призначено щомісячну страхову виплату з 1 березня 2018 року в розмірі 640 грн., вирішено вважати такою, що втратила чинність постанову №1315/618/618/18 від 1 серпня 2017 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування», передбачено, що одним із видів обов'язкового страхування, які здійснюються в Україні, є особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

На виконання п. 10 Прикінцевих положень цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 було затверджено Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Згідно із п. 1 Положення обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на транспорті підлягають, зокрема працівники транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (далі - водії), а саме: водії автомобільного транспорту.

Пунктом 4 Положення визначено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959, страховими випадками є: загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. При цьому, якщо випадки, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" цього пункту, сталися внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується.

На неправомірні дії позивача, який був визнаний винним у вчиненому правопорушенні, що потягло за собою втрату його непрацездатності і нещасний випадок, що в свою чергу зафіксовано у акті розслідування нещасного випадку, вказує ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655», і таке не спростовано позивачем.

Преамбулою Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV передбачено, що страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Статтею 5 Закону № 1105-ХІV визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків; формування та витрачання страхових коштів на солідарній основі; диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; цільове використання коштів страхування від нещасного випадку.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 6 Закону № 1105-ХІV суб'єктом страхування є страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 1 січня 2011 року, оскільки акт розслідування нещасного випадку був складений 29 березня 2012 року) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 1 січня 2011 року) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Законодавцем обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, покладений в повному обсязі на Фонд.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 1 січня 2011 року) в разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим (або компенсувати йому відповідні витрати). Усі види соціальних послуг та виплат, передбачених цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 1 січня 2011 року) ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я.

Вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, належить виходити із вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону станом на 1 січня 2011 року) у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (№ 6-59цс11), 19 грудня 2011 року (№ 6-74цс11), 7 листопада 2012 року (№ 6-131цс12).

Пункт 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» втратив чинність з 1 січня 2011 року на підставі Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Однак, з 1 січня 2011 року можливість продовжувати отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця потерпілими особами припинилась через втрату чинності п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Є встановленим, що позивач на час звернення до суду отримав від Фонду страхові виплати в рахунок відшкодування шкоди.

Разом з тим, п. 12 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 26 вересня 2001 року №1266 ( із змінами та доповненнями) передбачено, що у разі, коли на дату встановлення медико-соціальної експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати перед настанням нещасного випадку на виробництві або перед звільненнями з роботи ( переходом на іншу роботу), з якою пов'язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що проводиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відділенням ВД ФССНВ в Дрогобицькому районі було зроблено коригування середньої заробітної плати.

На підставі всановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди та збитків, заподіяних внаслідок бездіяльності роботодавця щодо страхування працівника, яке є обов'язковим для водіїв транспортних засобів, оскільки таке не знайшло свого підтвердження та відшкодування моральної шкоди з приводу такої бездіяльності, адже позивачу було здійснено страхові виплати належним органом - Фондом, у передбаченому законом розмірі та спосіб, а роботодавцем позивача - відповідачем ПАТ « Дрогобицьке АТП-24655» дотримано вимог закону і здійснено загальне страхування працівників у Дрогобицькому відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 серпня 2018 року без змін, апеляційну ОСОБА_5 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді