Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 712/7778/16-ц

провадження № 61-30932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року в складі судді Романенко В. А. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року в складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 09 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») та ОСОБА_1 укладений договір № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

27 вресня 2013 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, за умовами якої розмір кредитного ліміту складає 100 000,00 гривень.

Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 01 червня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 102 339,59 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 48 766,18 грн; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 33 111,52 грн; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 1 800,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 18 661,89 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором від 09 вересня 2013 року № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в розмірі 102 339,59 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у визначеній банком сумі, розмір якої підтверджений розрахунком заборгованості та виписками за рахунками відповідачки, які надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивачем надано належні докази на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами та виникнення заборгованості за ним, водночас, відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що вона не підписувала тарифів банку та не була з ними ознайомлена на час укладення договору, надані банком документи не містять ані дати ознайомлення, ані ідентифікації позичальника, як особи, якій ці тарифи були надані для ознайомлення.

Крім того, їй так і не було передано в повному обсязі примірник укладеного між сторонами кредитного договору, з огляду на це тарифи банку, на підставі яких нарахована заборгованість, не можуть регулювати виниклі між сторонами правовідносини та створювати взаємні права та обов`язки. Вона регулярно здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, а тому сума боргу є істотно меншою, ніж заявлено позивачем, при цьому звертає увагу, що надана позивачем виписка по рахунку викликає сумніви, до цього позивач просить стягнути заборгованість як з основного рахунку, так і з рахунку по процентам, що за своєю суттю є подвійним стягненням. Враховуючи наведене, посилається на те, що надані позивачем документи не дають можливість встановити дійсний розмір заборгованості.

У жовтні 2017 року представник ПАТ «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладений договір № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

09 вересня 2013 року ОСОБА_1 також заповнено заявку-анкету на отримання кредитної картки Visa № 2080 для отримання кредитної картки Platinum з кредитним лімітом 100 000,00 грн, терміном кредитування 12 місяців.

Відповідно до пункту 2.1.2 кредитного договору, банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а держатель зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором.

Згідно з пунктами 2.1.3. та п. 2.3. договору, розмір кредитного ліміту зазначається в додатковій угоді до договору, що є його невід`ємною частиною. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою держателя або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором.

Порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, Правилами міжнародної платіжної системи VISA INTERNATIONAL, цим договором, правилами, а також тарифами банку.

Пунктом 2.6. кредитного договору, встановлено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

27 вернесня 2013 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, за умовами якої розмір кредитного ліміту складає 100 000,00 грн.

Відповідачкою також було підписано Інформаційний листок-умови кредитування по програмі «Кредитна картка Visa», в якому вказано розмір процентної ставки за кредитом, комісій, сума щомісячного платежу тощо.

У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA», які також були підписані відповідачкою, встановлено: відсоткова ставка 35% річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5% від боргових зобов`язань, але не менше 50 грн; штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн + 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості; штраф за користування перелімітом (несанкціонований овердрафт) 0,2 % в день від суми переліміту.

20 травня 2015 року та 04 квітня 2016 року позивачем направлялись відповідачці повідомлення-вимоги щодо необхідності погашення заборгованості за кредитним договором, однак, листи поверталися на адресу відправника у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, Правила користування кредитною карткою Visa, Тарифи за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка Visa», заявку-анкету на отримання кредитної картки Visa, додаткову угоду від 27 вересня 2013 року № 1 до договору № 06-005693-01, Інформаційний листок-Умови кредитування по програмі «Кредитна картка Visa».

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, та як наслідок утворення кредитної заборгованості, розмір якої підтверджується розрахунком заборгованості та виписками за рахунками відповідачки, наданими позивачем.

Доводи заявника про те, що вона не підписувала тарифи банку та не була з ними ознайомлена на час укладення договору, надані позивачем документи не містять ні дату ознайомлення, ні ідентифікацію позичальника, не заслуговують на увагу.

У матеріалах справи міститься договір № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa від 09 вересня 2013 року (а. с. 18-21), Правила користування кредитною карткою Visa (а. с. 22-25), Тарифи за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка Visa» (а. с. 26), заявка-анкета на отримання кредитної картки Visa № 2080 від 09 вересня 2013 року (а. с. 27), додаткова угода від 27 вересня 2013 року № 1 до договору № 06-005693-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa (а. с. 28), Інформаційний листок - Умови кредитування по програмі «Кредитна картка Visa» (а. с. 29) та розписка про одержання картки (а. с. 30). Всі зазначені вище документи підписані ОСОБА_1 .

При цьому, не погоджуючись із розрахунком заборгованості, відповідачка не навела свого розрахунку та доказів на його підтвердження, тобто не довела своїх заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, а висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені у касаційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судових рішень.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська