Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 235/4711/15-ц

провадження № 61-22367св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яка підписана представником Савицькою Світланою Сергіївною, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року у складі судді Стоілової Т. В, на рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Курило В. П., Космачевської Т. В., Санікової О. С., та на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Курило В. П., Космачевської Т. В., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 червня 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 148А/08-7. Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 1.3.. 1.4. Кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 87 112,50 грн для купівлі автотранспортного засобу, з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10 квітня 2015 року відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною Кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 24 квітня 2015 року становить 50 562,49 грн. з яких 10283, 87 грн кредит, 27723, 85 грн - відсотки, 4303, 49 грн - комісія, 8251,22 грн - плата за пропуск платежів.

Посилаючись на зазначене, ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №148А/08-7 від 14 квітня 2008 року в розмірі 50 562,43 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 виконав свої грошові зобов`язання перед банком і заборгованість за кредитним договором № 148А/08-7 від 14 квітня 2008 року станом на 24 квітня 2015 року відсутня, а зазначена в позовній заяві заборгованість утворилася внаслідок одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором із 15 % до 25% ПАТ «ВіЕйБі Банк», що встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, та відповідно до цього рішення підвищення відсоткової ставки за кредитним договором суперечило умовам договору та закону.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року в частині позову про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10 283,87 грн скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10 283,87 грн.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, апеляційний суд на підставі положення частини першої статті 205 ЦПК України виходив з того, що питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі

10 283,87 грн вже було предметом розгляду суду першої інстанції під час вирішення судом 12 червня 2012 року попередньої цивільної справи за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50562, 43 грн, Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

11 лютого 2016 року в частині спору про стягнення заборгованості за відсотками, комісії за розрахункове обслуговування, плати за пропуск платежів скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, комісії за розрахункове обслуговування, плати за пропуск платежів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період із 23 лютого

2012 року до 24 квітня 2015 року, комісії за розрахункове обслуговування, плати за пропуск платежів не ґрунтуються на законі, а тому в їх задоволені слід відмовити саме з цих причин, а не з причин повернення відповідачем банку кредитних коштів у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 квітня 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, у якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року, рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального прав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 235/4711/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, та не надали належної правової оцінки доказам, зокрема, розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Висновок суду першої інстанції про те, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку є безпідставним та не відповідає дійсності, оскільки листом від 03 листопада 2008 року № 17/7-203 банк направив проект додаткової угоди про підвищення процентної ставки на підписанняОСОБА_1 .

Крім того, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційним судом порушені норми процесуального права, оскільки закриття провадження в справі належить до повноважень суду першої інстанції.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Заперечення мотивоване безпідставністю доводів скарги, а також тим, що банк вже чотири рази звертався до суду з ідентичними позовними заявами, дві з яких залишено без розгляду у зв`язку з неявкою представників ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Крім того, банк не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту наявності заборгованості у ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 148А/08-7, відповідно до п.п.1.1., 1.2., 1.3., 1.4. якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 87 112,50 грн на придбання автотранспортного засобу Hyndai Avante, із встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше

10 квітня 2015 року. Відповідно до п. 2.3. за надання кредиту позичальник сплачує банку комісію 1% від суми кредиту, що становить 871,13 грн.

На забезпечення виконання зобов`язання між сторонами було укладено договір застави вищевказаного автомобіля від 14 квітня 2008 року.

Главою 4 кредитного договору передбачена відповідальність сторін, а саме: за використання кредитних коштів не за цільовим призначенням позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25 відсотків від суми використаних не за призначенням кредитних коштів. Якщо повне або часткове невиконання Стороною умов цього Договору спричинило іншій Стороні збитки, винна Сторона відшкодовує їх протягом п`яти робочих днів з моменту одержання письмової вимоги від Сторони, якій такі збитки завдано. Відшкодування заподіяних збитків не звільняє винну Сторону від виконання зобов`язань, за яких вони передбачені. За кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених п.п. 3.3 (крім підпунктів 3.3.2. та 3.3.3), цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми кредитних коштів, зазначеної в п. 1.1. цього Договору. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування Кредиту, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми невиконаних зобов`язань, строк сплати яких настав. Неустойка підлягає сплаті за письмовою вимогою Банку в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день сплати Позичальником неустойки.

Кредитні кошти були використані відповідачем за цільовим призначенням, тобто для придбання автомобіля.

Із графіка руху коштів за кредитним договором встановлено, що за період із 14 квітня 2008 року до 10 квітня 2015 року позивач сплатив тіло кредиту 87 112,50 грн, відсотки за користування кредитом у розмірі 46 767,33 грн, за обслуговування кредитної заборгованості - 9 512,69 грн.

Згідно із розрахунком наданого банком на підтвердження позовних вимог заборгованості за кредитним договором № 148А/08-7 ОСОБА_1 складає 10 283,87 грн, відсотки - 27 723,85 грн, комісія - 4 303,49 грн, плата за пропуск платежів - 8 251,22 грн, при цьому в розрахунку зазначено, що відсоткова ставка згідно з договором становить 25 %.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, відмовлено ПАТ «ВіЕйБі Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 148А/08-7, із тих підстав, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитним договором, про що не повідомив ОСОБА_1 (боржника), а він не мав змоги і не бажав сплачувати за підвищеною ставкою, оскільки це суперечило умовам договору та вимогам закону.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржувані рішення та ухвала суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статей 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно зі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Закриваючи провадження у справі в частині вирішення питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 283,87 грн, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вказані вимоги вже були предметом розгляду суду першої інстанції під час вирішення судом 12 червня 2012 року попередньої цивільної справи за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною третьою статті 206 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до норм законодавства повторне звернення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із рішення Красноармійського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року у справі № 2/0529/717/2012 ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 23 лютого 2012 року у розмірі 71 092,62 грн, з яких: 59 710,63 грн - заборгованість по кредиту, 4 395,37 грн - відсотки за користування кредитними коштами, виходячи з 25 % річних 1 264, 87 грн - комісія, 5 721,75 грн - плата за пропуск платежів.

У задоволенні позовних вимог банку відмовлено у зв`язку з недоведеністю законності факту підвищення процентної ставки за спірним кредитним договором.

Разом з тим, суд вирішуючи справу зазначив, що з одного боку підвищення відсотків відбулось з порушенням закону та умов договору, а з іншого боку, оскільки повідомлення про збільшення відсоткової ставки було вручено відповідачу, то за умов договору він повинен був протягом 10 днів з дати відправлення повідомлення про зміну відсоткової ставки не погоджуючись з такою зміною повернути усю суму заборгованості за кредитом, що ним не зроблено.

За таких обставин, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за підвищеними відсотками, суд зазначив, що банк не позбавлений можливості звернутись з позовом про стягнення заборгованості на незмінених умовах договору.

У позові, що розглядається у цій справі, ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду із вимогою до ОСОБА_1 , та просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 24 квітня 2015 року у розмірі 50 562,49 грн, з яких: 10 283,87 грн - заборгованість за кредитом, 27 723,85 грн - відсотки з розрахунку 25% річних , 4 303,49 грн - комісія за РО, 8 251,22 грн - плата за пропуск платежів.

У справі № 235/4711/15-ц (що переглядається судом касаційної інстанції) та у справі № 2/0529/717/2012 спір виник між тими самими сторонами:

позивач - ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідач - ОСОБА_1 , проте підстави і предмет позовів у вказаних справах не є однаковими, оскільки заборгованість за кредитом заявлена за іншій період та після спливу строку договору, а тому суд апеляційної інстанції необґрунтовано закрив провадження у справі в частині стягненні не сплаченого кредиту у сумі10 283,87 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

Отже, апеляційний суд, закриваючи провадження у справі в частині на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) року помилково виходив із того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. а тому ухвала апеляційного суду про закриття провадження у цій частині справи підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, рішення апеляційного суду про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення, 27 723,85 грн - відсотки з розрахунку 25% річних , 4 303,49 грн - комісія за РО, 8 251,22 грн - плата за пропуск платежів також не може вважатись обґрунтованим в частині сплати комісії та плати за пропуск платежів виходячи з наступного.

Як встановлено судами, з розрахунку, який надано банком на підтвердження заборгованості, сума відсотків, які підлягають сплаті знов розрахована з 25 % річних, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12 червня 2012 року у справі № 2/0529/717/2012 вже визнано таким, що не відповідає закону та умовам договору, а тому висновок апеляційного суду у цій частині є обґрунтованим.

Не можна погодитись і з рішенням апеляційного суду в частині відмові у стягненні комісії та плати за пропуск платежів, оскільки висновки суду є передчасними.

Обґрунтовуючи відмову у задоволені позовних вимог у цій частині апеляційний суд виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Разом з тим, у відповідності до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, правовідносини сторін у цій справі регулюються не тільки положеннями закону, а й умовами договору, які апеляційний суд не проаналізував та на підставі наданих сторонами доказів, не встановив їх фактичний зміст, права та обов`язки сторін тощо.

Одночасно не можна погодитись і з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог з підстав сплати відповідачем усієї заборгованості за кредитним договором, оскільки у порушення положень статті 59 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, фактичні обставини справи повинні встановлюватись судом на підставі допустимих доказів.

Факт виконання зобов`язань за кредитним договором повинен бути підтверджено письмовими доказами, зокрема квитанціями про сплату боргу наданими в оригіналі або завіреними судом (чи іншим належним чином) копіями.

Однак, суд в обґрунтування своїх висновків на такі докази не послався, а тому такий висновок суду не може бути визнано обґрунтованим та є передчасним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін, надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яка підписана представником Савицькою Світланою Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року, рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська