КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/23948/17

провадження № 22-ц/824/15472/2019

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року в складі судді Кушнір С. І.,

встановив:

06.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.08.2016 о 10.40 год. в м. Києві по Одеському шосе в напрямку Одеської площі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіляOpel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

На момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з власником автомобіля Mercedes-Benz ОСОБА_3 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Згідно звіту автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку № 280-1/16 від 12.08.2016 р., вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля Opel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, становить 202 979,60 грн.

Зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" ( далі - ПрАТ "СК "Провідна").

06 жовтня 2016 року він уклав з ПрАТ "СК "Провідна" договір про врегулювання страхового випадку, за яким отримав суму страхового відшкодування у розмірі 85 900 грн.

Відповідно до п. 4 вказаного договору потерпілий погоджується із розміром страхового відшкодування, визначеним у п. 3 цього договору та зобов`язується у майбутньому не пред`являти фінансових, матеріальних та іншого роду претензій до страховика з питань виплати на його користь або на користь інших осіб страхового відшкодування та компенсації інших матеріальних або моральних збитків, пов`язаних з ДТП, яка сталася 10.08.2016 за участю забезпеченого транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оскільки при підписанні вказаного договору він фактично помилився, його волевиявлення не відповідало його справжньому наміру, просив визнати недійсним п. 4 договору про врегулювання страхового випадку, стягнути з ПрАТ "СК "Провідна" залишок страхового відшкодування матеріальної шкоди , завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, в сумі 14 100 грн.

Також просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму у розмірі 117 079,60 грн в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля, та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Просив відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 117 079,60 грн, моральну шкоду в сумі 3 000 грн, а всього 120 079 грн 60 коп.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу №АЕ/7304238 у ПрАТ «СК «Провідна». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн на одного потерпілого, розмір франшизи - 500 грн. Максимальна сума страхового відшкодування, в межах якої страховик несе відповідальність за шкоду, заподіяну майну, становить 99 500 грн.

Судом встановлено, що 06.10.2016 ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» досягли згоди про розмір страхового відшкодування - 85 900 грн, про що підписали відповідний договір.

На виконання умов договору 19.10.2016 ПрАТ «СК «Провідна» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 85 900 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним пункту 4 договору про врегулювання страхового відшкодування та стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» 14 100 грн є законним та обґрунтованим.

Зазначив, що згідно звіту № 280-1/16 від 12.09.2016, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 353 802,86 грн; ринкова вартість цього автомобіля до ДТП - 202 979,60 грн.

Оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість до ДТП, ремонт є економічно необґрунтованим, зазначений автомобіль є фізично знищеним. За таких обставин ОСОБА_1 має бути відшкодована різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП.

Оскільки позивач погодився на виплату страхового відшкодування та її розмір фактично ним не оспорювався, автомобіль є фізично знищеним, останній залишився у позивача, вважає, що підстав для стягнення з нього коштів не має.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 серпня 2016 року в м. Києві по Одеському шосе в напрямку Одеської площі, сталася ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Opel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до звіту № 280-1/16 від 12 вересня 2016 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Opel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість майнової шкоди дорівнює ринковій вартості КТЗ та складає 202 979,60 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну забезпеченим транспортним засобом - автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК «Провідна».

Судом встановлено, що максимальна сума страхового відшкодування, в межах якої страховик несе відповідальність за шкоду, заподіяну майну, за вирахуванням франшизи 500 грн, становить 99 500 грн.

06 жовтня 2016 року між ПрАТ «СК «Провідна» (страховик) та ОСОБА_1 (потерпілий) укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7304238/2310/16 від 28.03.2016 р.

За умовами вказаного договору страховик та потерпілий дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування складатиме 85 900 грн (а.с. 14).

Відповідно до п. 4 вказаного договору потерпілий погоджується із розміром страхового відшкодування та зобов`язується у майбутньому не пред`являти фінансових, матеріальних та іншого роду претензій до страховика з питань виплати на його користь або на користь інших осіб страхового відшкодування та компенсації інших матеріальних або моральних збитків, пов`язаних з ДТП, яка сталася 10.08.2016 за участю забезпеченого транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19 жовтня 2016 року ПрАТ «СК «Провідна» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 85 900 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним пункту 4 договору про врегулювання страхового випадку та стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» залишку страхового відшкодування в сумі 14 100 грн, а також в частині відмови у солідарному стягнення заподіяної шкоди з відповідача ОСОБА_3 сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 117 079,60 грн, суд першої інстанції виходив з того, що остання підлягає відшкодування в повному обсязі за рахунок винної у ДТП особи відповідно до положень ст. 1166 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України договором єдомовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України ).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи з наведеного ПрАТ «СК «Провідна» свої зобов`язання за договором страхування виконало.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Відповідно до звіту № 280-1/16 від 12 вересня 2016 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Opel Vectra , реєстраційний номер НОМЕР_3 , витрати на відновлювальний ремонт перевищують вартість автомобіля до ДТП, у зв`язку з чим цей ремонт є економічно необґрунтований.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач при зверненні до страховика був згоден з визнанням пошкодженого транспортного засобу фізично знищеним, а також визнання за страховиком права на залишки транспортного засобу.

Визначена страховиком сума страхового відшкодування свідчить про те, що остання визначена для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії.

Позивачем також не надано суду доказів на підтвердження вартості залишків пошкодженого транспортного засобу, або відомостей, чи проводився ним відновлювальний ремонт, якщо так, то яка його вартість.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю автомобіля до ДТП і страховою виплатою є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував порядок розрахунку, який підлягав застосуванню з урахуванням наведених вище положень закону, та дійшов помилкового висновку про те, що розмір невідшкодованих збитків, заподіяних позивачу, становить 117 079,60 грн.

Разом з тим, оскільки розмір франшизи за полісом АЕ/7304238 становила 500 грн, яка не підлягала відшкодуванню страховиком, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у вказаній частині невірно встановлені обставини справи, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.1 ст.376 ЦПК України у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступінь вини відповідача, та виходячи з принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3 000 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду першої інстанції у вказаній частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому та у відповідності до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" останній звільнений від сплати судового збору.

За таких підстав підлягає скасуванню ухвалене по справі рішення і в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (2,48 %), понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 35 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 748,68 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 117 079,60 грн та судового збору в сумі 1 810, 60 грн скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) заподіяну майнову шкоду в сумі 500 грн.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 1 748,68 грн.

Компенсувати ОСОБА_1 витрати, понесені по сплаті судового збору за подання позовної заяви, в сумі 35 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк