Справа № 345/1453/19
Провадження № 22-ц/4808/910/19
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року, постановлену в складі судді Онушканича В.В. у м.Калуш,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Позовна заява мотивовано тим, що сторони з 02 жовтня 1999 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківській області за №391. У шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. На даний час фактичне сімейне життя між сторонами припинене, подружжя проживає окремо. Відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню доньки та її виховання. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , інших осіб на утриманні не має, працює, може матеріально забезпечувати доньку, просить стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів розпочато з 03.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог, в тому числі і щодо стягнення з відповідача судових витрат відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з постановленням нового про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не бере участі у вирішенні питань, пов`язаних з вихованням та утриманням дочки, не забезпечує належні умови для здорового зростання і духовного та фізичного розвитку. Дочка є студенткою коледжу, тому сума аліментів у розмірі 1500 грн є недостатньою. Крім того, просить стягнути на її користь з відповідача витрати по справі згідно долученого оригіналу квитанції №0482475 від 02 квітня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити..

ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач є працездатним, має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Проте у добровільному порядку кошти не надає. Тому суд стягнув із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2000,00 грн. на дитину є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат, то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено належним чином укладеного договору про надання правничої допомоги, в задоволені вимог про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 жовтня 1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

За час спільного проживання у сторін народилась донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.4) .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд зобов`язаний був врахувавши всі обставини, визначити зразу належний розмір, а не встановивши конкретний розмір у твердій грошовій сумі, всупереч вимогам ч. 2 ст. 182 СК України додатково встановлювати мінімальний розмір стягуваних аліментів.

За таких обставин рішення суду в частині визначення мінімального розміру стягуваних аліментів слід змінити, та виключивши з резолютивної частини рішення слова "але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо можливості сплати відповідачем значно більшого розміру аліментів не заслуговують на увагу , оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами на підтвердження іншої суми прибутку отриманою особисто ОСОБА_2 ніж встановленою судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, врахував правила статті 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Разом з тим, рішення суду в частині відмови у стягнені витрат за надання правничої допомоги не відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Вирішуючи питання про відмову у стягненні з відповідача витрат на надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні докази, що про понесені позивачем витрати.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 в суді першої інстанції за послуги адвоката - складання позовної заяви становлять 700 грн., що підтверджується квитанціє № 0482475 від 02 квітня 2017 року ( а.с. 6)

Таким чином, наявні підстави для компенсації витрати у загальному розмірі 700 грн., які підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати, не можна вважати законним і обґрунтованим та в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 10 травня 2019 року змінити та в частині відмови у стягненні 700 грн понесених витрат на правову допомогу скасувати.

Виключити з резолютивної частини рішення частину речення з зазначенням "але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700 грн (сімсот гривень) витрат понесених на надання правової допомоги адвокатом.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 15 серпня 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський