ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7173/19
Провадження № 22-ц/4820/2226/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Дубова М.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7173/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року у складі судді Вдовичинського А.В. про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення яким визнати протиправним та скасувати протокол засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 13 грудня 2018р. № 486 щодо відмови ОСОБА_1 та членам його сімї у грошовій компенсації за належне для отримання жиле приміщення, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень у військовій частині НОМЕР_1 Камянець-Подільського гарнізону, зобов`язати Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України в особі комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями вчинити дії щодо виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 та членам його сім`ї у складі семи осіб.
В обґрунтування позову вказував, що є полковником запасу з 1 січня 2013 року, перебуває на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у військовій частині НОМЕР_2 Камянець-Подільського гарнізону в загальній черзі з 1 серпня 1987 року зі складом сімї сім осіб.
27 листопада 2018 року на звернення голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до Постанови КМУ від 02.09.2015 року № 728 надав письмову заяву з відповідним переліком документів, про згоду на надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.
Однак, в подальшому не отримував відповідь комісії. У зв`язку з чим неодноразово звертався про надання йому відповіді. Лише 14 травня 2019 року отримав відповідь Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07.05.2019 року за № 303/4/1108 про відмову в погодженні виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення без обґрунтування причин відмови. В цьому листі було також вказано про відсутність витягу з особової справи довідки про склад сім`ї, посилаючись при цьому на вимоги абзацу 2 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Вважаючи протиправними дії начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України та начальника КЕВ м. Чернівці, що підтвердили його право на отримання грошової компенсації, подавши документи на розгляд комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, при цьому не повідомили його про її рішення, фактично своїми діями та бездіяльністю позбавили його права отримати грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення на кінець 2018 року.
Тому, позивач ОСОБА_1 просив задоволити його позов.
Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року було відмовлено у відкритті провадження у справі. На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз`яснив позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджується з вказаною ухвалою, просить її скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права. Вказує, що відмовляючи у відкритті провадження по справі суд послався на положення п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції судів та визначення підсудності цивільних справ». Однак, апелянт вказує, що таке посилання суду є безпідставним, оскільки звернувся до суду з позовом про захист порушених його житлових прав.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що 6 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 13 грудня 2018 року № 486 щодо відмови йому та членам його сім`ї у грошовій компенсації за належне для отримання жиле приміщення та зобов`язати Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України в особі комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями вчинити дії щодо виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 та членам його сім`ї у складі семи осіб.
При цьому в обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що має право на отримання такої компенсації згідно норм чинного законодавства, однак оскаржуваним рішенням, діями посадових осіб його право було порушено.
У відповідності до норм ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
У відповідності до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Згідно п.п. 1, 3, 12, 13 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 2 вересня 2015 року № 728 цей Порядок установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація).
Військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні. Рішення житлової комісії затверджується відповідно командирами військових частин, військовими комісарами та начальниками житлово-експлуатаційних установ (організацій), після чого в порядку, визначеному Міноборони списки осіб, щодо яких прийнято рішення про надання компенсації, подаються на затвердження відповідно Міністрові оборони.
Міноборони надає компенсацію шляхом перерахування коштів на поточний рахунок особи, що має право на її отримання, відкритий у банк.
П. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень.
Предметом спору в даній цивільній справі є відмова структурного органу Міністерства оборони України у виплаті військовослужбовцю запасу грошової компенсації за належне йому і членам його сім`ї для отримання жиле приміщення.
Порядок і підстави виплати такої компенсації передбачені ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України 2 вересня 2015 року № 728 і в свою чергу не передбачені нормами житлового законодавства України.
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою структурного органу Міністерства оборони України у виплаті військовослужбовцю запасу грошової компенсації за належне йому і членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, не регулюються нормами житлового законодавства, Житловим кодексом, не є спором щодо права особи на житло в розумінні роз`яснень Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ"
Отже, згідно вищенаведених вимог закону вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питання отримання грошової компенсації замість належного до отримання житла.
Відмова структурного органу Міністерства оборони України у виплаті відповідної компенсації є реалізацією суб`єктом своїх владних повноважень і оскарження фізичною особою таких дій є публічно-правовим спором, навіть якщо ці дії вчинені до особи після її звільнення з військової служби.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в цій справі з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
З цих підстав доводи апеляційної скарги, що апелянт звернувся до суду з позовом про захист порушених житлових прав і даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства слід відхилити.
Не заслуговують уваги і посилання апелянта на правової позиції викладені в постановах Великої палати Верховного Суду України, зокрема, у справі № 806/104/16, постанова від 18 квітня 2018 року та у справі № 815/2551/15, постанова від 20 вересня 2018 року, оскільки позовні вимоги у зазначених адміністративних справах стосуються взяття на облік та зняття з обліку військовослужбовців на отримання житла та зобов`язання забезпечити житлом, а тому предмет спору у вказаних адміністративних справах є відмінним від цієї справи.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 21 грудня 2019 року.

Судді А. М.Костенко
Л.М. Грох
Т.В. Спірідонова