Справа № 522/9121/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Вялкової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місцезнаходження: 65082, м.Одеса, вул. Преображенська, 21, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , також просить зазначити, що вказане рішення є підставою для Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником спірної квартири, відповідач є її донькою та зареєстрована, але фактично не проживає за цією адресою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2019 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Після оголошення у судовому засіданні перерви позивач до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до суду не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову.

Після оголошення у судовому засіданні перерви представник третьої особи до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 02.07.1994 року гр. ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дарунок 486/1000 частин квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу №584/97 від 04 липня 1997 року гр. ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила 514/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки, виданої КП «БТІ» Одеської міської ради від 21.05.2019 року вих.№3375-10/143/10, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_1 .

З довідки про склад сім`ї від 23.05.2019 року вбачається, що у зазначеній квартирі з 14.07.1995 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначена інформація щодо місця реєстрації відповідача підтверджена Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (лист від 04.10.2019 року вих. №2789/01-02-1-0).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою позивача, тобто членом її сім`ї.

Відповідно до довідки Відомства ЗАГСа І у Берліні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла прізвище ОСОБА_5 , зазначене рішення вступило в силу 24.09.1999 року.

Таким чином, з 24.09.1999 року ОСОБА_2 стала ОСОБА_6 , тому суд відповідно вказує у рішенні саме це прізвище відповідача.

Як встановлено судом, відповідач постійно мешкає у Німеччині.

Так, відповідно до довідки з місця проживання, виданої старшим міським головою м. Аахен (Німеччина) 29.11.2006 року, пані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована у зазначеній громаді з 01.10.2006 року.

Як вбачається з акту від 22.05.2019 року, підписаного мешканцями житлового будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_2 з 1999 року.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні спірною квартирою, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем.

Відповідачем надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про визнання позову.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17.

Відповідач надав до суду заяву, в якій визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до приписів ст. 267 ЦПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 206, 258-259, 263-265, 267, 274, 279, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , такою, що втратила право користування квартирою під АДРЕСА_2 .

Встановити порядок виконання рішення суду, за яким зазначене рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова