Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/18706/15-ц

провадження № 61-9238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг» (далі - ТОВ «Агрохолдинг»), про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювану кредитну лінію № 44-01-07, згідно якого ТОВ «Агрохолдинг» відкривалась кредитна лінія з лімітом 500 000 грн зі сплатою відсотків, передбачених пунктом 3.1 вказаного договору, з терміном повернення 14 серпня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року №183, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Також між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 про відновлювальну кредитну лінію, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 17 000 000 грн зі сплатою 17,5% річних до 17 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року №188, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Крім того, між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 01 квітня 2010 року № 02-01-10, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 13 000 000 грн зі сплатою 22% річних до 30 жовтня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 01 квітня 2010 року №21, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

У 2014 році під час розгляду Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області справи за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «Рено», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, йому стало відомо, що до вказаних кредитних договорів були внесені зміни, внаслідок яких збільшився обсяг його зобов`язань як поручителя без погодження з ним.

Враховуючи те, що до вищевказаних кредитних договорів були внесені зміни без його згоди, внаслідок яких збільшився обсяг його відповідальності, просив суд визнати припиненою поруку за договорами поруки, укладеними між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 20 серпня 2007 року № 183, від 20 серпня 2007 року № 188, від 01 квітня 2010 року № 21.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року у складі судді Малинникова О. Ф. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником не виконані зобов'язання за кредитними договорами перед банком, а оскільки ОСОБА_1 поручився за виконання вказаних зобов'язань до повного їх виконання, тому його порука не припинена. Крім того, умовами договорів поруки було передбачено можливість зміни розміру процентів та строк їх сплати в порядку, визначеному кредитними договорами, які було забезпечено порукою позивача, а тому відсутні підстави для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1

Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 20 серпня 2007 року № 183, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , припиненою.

Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 20 серпня 2007 року № 188, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , припиненою

Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 01 квітня 2010 року № 21, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , припиненою

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував того, що у поручителя згідно умов договорів поруки, виник обов`язок сплачувати підвищені відсотки у разі невиконання позивальником умов кредитного договору, проте, позивач не надавав згоди на зміну розміру таких відсотків. Крім того, умовами договорів поруки передбачена обов`язкова згода поручителя щодо внесення змін та доповнень до кредитних договорів, внаслідок яких збільшується його відповідальність. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що зміна розміру процентної ставки та збільшення періоду сплати процентів за користування кредитними коштами без згоди поручителя становить збільшення відповідальності останнього, а тому його порука повинна бути припинена відповідно до положень статті 559 ЦК України.

Також зазначено, що відповідальність поручителя збільшується навіть тоді, коли змінені умови основного зобов'язання ще не настали, але можуть в подальшому спричинити негативні наслідки для поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 513/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що з пунктів 2.2 договорів поруки вбачається, що ОСОБА_1 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Вбачається, що поручителем було надано згоду на підвищення процентів по кредитним договорам та відповідальності за підвищеними відсотками. Вказані умови договорів поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України.

Також зазначається, що на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Таким чином, апеляційним судом не було доведено обставини, що мають значення для вирішення справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що обсяг відповідальності ОСОБА_1 збільшився, не зазначивши, яким чином зміна умов кредитних договорів вплинула на зміну обсягу відповідальності поручителя за договорами поруки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 500 000 грн зі сплатою 17,5% річних до 14 серпня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року №183, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Також між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 45-01-07, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 17 000 000 грн зі сплатою 17,5% річних до 17 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року №188, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Крім того, між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 01 квітня 2010 року № 02-01-10, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 13 000 000 грн зі сплатою 22% річних до 30 жовтня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 01 квітня 2010 року №21, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року відкрито провадження у справі № 216/5597/14-ц за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ТОВ «Агрохолдинг», ТОВ «РЕНО», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року залучено до участі у справі за позовом «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості - правонаступника позивача, у зв'язку з заміною кредитора - ТОВ «Фінансова Компанія Конкорд Факторинг».

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року позовну заяву ТОВ «Фінансова Компанія Конкорд Факторинг» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 500 000 грн зі сплатою 17,5 % річних до 14 серпня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року № 183, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Судами встановлено, що між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, якими в останній вносилися зміни, спрямовані на збільшення кредитного ліміту, відсотків тощо.

При цьому до договору поруки від 20 серпня 2007 року № 183 також вносились зміни шляхом укладення додаткових угод, а саме: додаткової угоди № 1 від 01 лютого 2008 року, якою було викладено пункт 1.1 договору поруки у наступній редакції: «поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 44-01-07 від 20 серпня 2007 року, укладеному між кредитором та боржником, у відповідності з яким боржнику відкривається кредитна лінія у розмірі 1 000 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, вказаних в пункті 3.1 кредитного договору»;

Додатковою угодою № 2 від 18 лютого 2008 року, якою було викладено пункт 1.1 договору поруки у наступній редакції: «поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 44-01-07 від 20 серпня 2007 року, укладеному між кредитором та боржником, у відповідності з яким боржнику відкривається кредитна лінія у розмірі 3 000 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, вказаних в пункті 3.1 кредитного договору»;

Проте 30 квітня 2008 року між банком та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 44-01-07 від 20 серпня 2007 року, якою були внесені зміни щодо розміру, порядку нарахування та сплати процентів.

Так, зокрема, внесені зміни до пункту 3.1 кредитного договору, які полягають в наступному:

збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами у гривні з 17,5% (підпункт «а») пункту 3.1 кредитного договору) до 18 %, встановлений розмір процентної ставки за кредитом у доларах США в розмірі 15% , в той час як на момент укладення зазначеної додаткової угоди валютою кредиту була гривня;

збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами у разі прострочення строку повернення кредиту, в умовах кредитного договору у разі несвоєчасного повернення кредиту встановлена процента ставка за користування кредитними коштами в розмірі 35 % (підпункт «б») пункт 3.1 кредитного договору), а згідно із зазначеною додатковою угодою у разі несвоєчасного повернення кредиту, позичальник сплачує банку за користування кредитними коштами 36 % річних;

внесені зміни щодо методу нарахування відсотків, а саме пункт 3.3 кредитного договору доповнено реченням такого змісту: «розрахунок процентів по заборгованості в гривні здійснюється по методу факт/365 (факт/366 у високосному році), із заборгованості в інших валютах даного Договору - по методу факт/З60». Отже, внаслідок зазначених змін, у випадку виникнення у позичальника заборгованості за кредитом у іншій ніж гривня валюті, процентна ставка вже при розрахунку буде збільшеною за рахунок меншої кількості днів у році, яка береться в основу розрахунку розміру процентів за кожний день користування кредитними коштами;

внесені зміни до пункту 8.3 кредитного договору, якими зазначений пункт доповнений реченнями наступного змісту: «...позичальник зобов`язується забезпечити зарахування виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) на поточні рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті в банку, в сумі не менше 90 % починаючи з третього календарного місяця з укладення зазначеної додаткової угоди. У разі порушення даного пункту договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 5 % від фактичної суми заборгованості (від суми виданих, але не повернутих коштів на дату порушення умов договору) та на вимогу банку зобов`язаний впродовж 7 календарних днів достроково повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом».

При цьому додаткова угода до договору поруки не була підписана, незважаючи на те, що, як слушно зазначив суд апеляційної інстанції, обсяг відповідальності поручителя збільшився.

Отже, вбачається, що з укладенням додаткової угоди № 3 від 30 квітня 2008 року до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 44-01-07 між банком та боржником, без згоди поручителя, збільшилась відповідальність останнього, що є підставою для припинення його поруки за вказаним кредитним договором. Подальше підписання додаткових угод з поручителем, відповідно до яких останній погодився на підвищення ліміту кредиту, відсотків тощо, не свідчить, що порука продовжувалася, оскільки вона припинилась з моменту укладення додаткової угоди № 3 від 30 квітня 2008 року до кредитного договору без згоди поручителя.

Між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію від 20 серпня 2007 року № 45-01-07, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 17 000 000 грн зі сплатою 17,5% річних до 17 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 20 серпня 2007 року № 188, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Судами встановлено, що між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» неодноразово укладались додаткові угоди до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 45-01-07, якими в останній вносилися зміни, спрямовані на збільшення кредитного ліміту, відсотків тощо.

При цьому до договору поруки від 20 серпня 2007 року № 188 також вносились зміни шляхом укладення додаткових угод, а саме: додаткової угоди № 1 від 01 лютого 2008 року, якою було викладено пункт 1.1 договору поруки у наступній редакції: «поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 45-01-07 від 20 серпня 2007 року, укладеному між кредитором та боржником, у відповідності з яким боржнику відкривається кредитна лінія у розмірі 17 500 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, вказаних в пункті 3.1 кредитного договору».

Проте, 30 квітня 2008 року між банком та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору від 20 серпня 2007 року№ 45-01-07, якою були внесені зміни щодо розміру, порядку нарахування та сплати процентів.

Так, зокрема внесені зміни до пункту 3.1, які полягають в наступному:

збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами з 17,5 % (підпункт «а») пункту 3.1 кредитного договору) до 18 %, встановлений розмір процентної ставки за кредитом у доларах США в розмірі 15 %, в той час як на момент укладення зазначеної додаткової угоди валютою кредиту була гривня;

збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами у разі прострочення строку повернення кредиту, в умовах кредитного договору у разі несвоєчасного повернення кредиту встановлена процента ставка за користування кредитними коштами в розмірі 35 % (підпункт «б») пункту 3.1 Кредитного договору), а згідно із зазначеною додатковою угодою у разі несвоєчасного повернення кредиту, позичальник сплачує банку за користування кредитні коштами 36 % річних;

внесені зміни щодо методу нарахування відсотків, а саме пункт 3.3 кредитного договору доповнено реченням такого змісту: «розрахунок процентів по заборгованості в гривні здійснюється по методу факт/365 (факт/366 у високосному році), із заборгованості в інших валютах даного Договору - по методу факт/360». Отже, внаслідок зазначених змін, у випадку виникнення у позичальника заборгованості за кредитом у іншій ніж гривня валюті, процента ставка вже при розрахунку буде збільшеною за рахунок меншої кількості днів у році, яка береться в основу розрахунку розміру процентів за кожний день користування кредитними коштами;

внесені зміни до пункту 8.3 кредитного договору, якими зазначений пункт доповнений реченнями наступного змісту: «...позичальник зобов`язується забезпечити зарахування виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) на поточні рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті в банку, в сумі не менше 90 % починаючи з третього календарного місяця з дати укладення зазначеної додаткової угоди. У разі порушення даного пункту договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 5 % від фактичної суми заборгованості (від суми виданих, але не повернутих коштів на дату порушення умов договору) та на вимогу банку зобов`язаний впродовж 7 календарних днів достроково повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом».

При цьому додаткова угода до договору поруки не була підписана, незважаючи на те, що, як слушно зазначив суд апеляційної інстанції, обсяг відповідальності поручителя збільшився і за вказаним кредитним договором.

Отже, вбачається, що з укладенням додаткової угоди № 4 від 30 квітня 2008 року до кредитного договору від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 між банком та боржником, без згоди поручителя, збільшилась відповідальність останнього, що є підставою для припинення його поруки за вказаним кредитним договором. Подальше підписання додаткових угод з поручителем, відповідно до яких останній погодився на підвищення ліміту кредиту, відсотків тощо, не свідчить, що порука продовжувалася, оскільки вона припинилась з моменту укладення додаткової угоди № 4 від 30 квітня 2008 року до кредитного договору без згоди поручителя.

01 квітня 2010 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «Агрохолдинг» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 02-01-10, згідно з яким кредитором відкривалася позичальнику кредитна лінія з лімітом 13 000 000 грн зі сплатою 22 % річних до 30 жовтня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 01 квітня 2010 року№ 21, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання боржником кредитних зобов`язань в повному обсязі.

Згідно з пунктом 1.1. договору поруки в редакції станом на 19 листопада 2010 року, з якою погодився поручитель, він зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії від 01 квітня 2010 року № 02-01-10, укладеним між кредитором та боржником, у відповідності до якого боржнику надано кредит у розмірі 23 601 637 грн 70 коп., зі сплатою 22 % річних за кредитом у національній валюті України - гривні, 12,3 % річних за кредитом у доларах США, а у випадку порушення:

- підпунктов «в», «г» пункту 8.3 кредитного договору - у розмірі 27 % річних за кредитом у національній валюті України - гривні, 17,3 % річних за кредитом у доларах США

- підпунктов «в», «д», «е», «ж» пункту 8.3 кредитного договору - у розмірі 24 % річних за кредитом у національній валюті України - гривні, 14,3 % річних за кредитом у доларах США

одноразової комісійної винагороди у розмірі 22 000 грн за користування кредитом з моменту, вказаного у підпункті «б», «в» пункту 3.1 кредитного договору, зі сплатою процентов у підвищеному розмірі, строком погашення кредиту 30 червня 2011 року.

Додатковою угодою від 11 вересня 2012 року № 5 до пункту 1.1 кредитного договору від 01 квітня 2010 року № 02-01-10 внесені зміни щодо предмету кредитного договору, кінцевого строку погашення кредиту.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору в редакції станом на 11 вересня 2012 року, яку не погоджували з поручителем, банк відкриває позичальникові невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 8 170 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 30 червня 2018 року і платити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Тобто, сума кредиту значно збільшилась внаслідок зміни строку погашення кредиту з 30 червня 2011 року до 30 червня 2018 року, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за кредитним договором.

При цьому додаткова угода до договору поруки не була підписана, незважаючи на те, що, як слушно зазначив суд апеляційної інстанції, обсяг відповідальності поручителя збільшився і за вказаним кредитним договором.

Отже, вбачається, що з укладенням додаткової угоди № 5 від 11 вересня 2012 рокудо кредитного договору від 01 квітня 2010 року № 02-01-10 між банком та боржником, без згоди поручителя, збільшилась відповідальність останнього, що є підставою для припинення його поруки й за вказаним кредитним договором.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 і від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

З указаного вбачається, що у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

З огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що збільшення вищевказаними додатковими угодами до кредитних договорів відповідальності боржника за відсутності згоди поручителя на укладення таких додаткових угод призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього, що відповідно до вищевказаної норми закону є підставою для припинення поруки ОСОБА_1 за договорами поруки від 20 серпня 2007 року № 183, від 20 серпня 2007 року № 188 та від 01 квітня 2010 року № 21.

Доводи касаційної скарги про те, що поручитель надав згоду на підвищення процентів за кредитними договорами та відповідальність за підвищеними відсотками, є необґрунтованими, оскільки поручитель надавав згоду на солідарну відповідальність із позичальником за підвищеними відсотками, пов'язаними із порушенням строків погашення кредиту останнім, разом із тим, ОСОБА_1 не давав згоди на зміну розміру таких підвищених відсотків.

Крім того, пунктами 4.4 договорів поруки передбачена необхідність погодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується його відповідальність.

З наведеного вбачається, що вищевказані додаткові угоди, які були укладені між банком та позичальником, не були узгоджені з поручителем у порушення пунктів 4.4 договорів поруки.

Таким чином, відсутні підстави для покладення на поручителя відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань ТОВ «Агрохолдинг» за кредитними договорами від 20 серпня 2007 року № 44-01-07, від 20 серпня 2007 року № 45-01-07 та від 01 квітня 2010 року № 21.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович