КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у складі судді Рибака М.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що від 22 липня 2013 року працював на посаді бортпровідника дирекції обслуговування ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України».

01 березня 2019 року на підставі наказу №206/п позивача було звільнено з роботи на займаній посаді на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, проте не було враховано те, що під час відсутності на роботі він перебував на лікарняному та надав листок непрацездатності.

Зазначав, що йому було необхідно видалити з правої кисті метало фіксатори і 12.11.2018 року він звернувся до лікаря ортопеда-травматолога за консультацією та про відсутність на роботі повідомив безпосереднього керівника ОСОБА_2

В подальшому позивач надав безпосередньому керівникові копії лікарняних листів за період від 16.11.2018 року до 26.11.2018 року, від 27.11.2018 року до 29.11.2018 року та від 30.11.2018 року до 12.12.2018 року.

Разом з тим, відповідно до акту службового розслідування від 03.01.2019 року було встановлено, що 14.11.2018 року ОСОБА_1 надав до дирекції листок непрацездатності серії АДМ №764829 за період від 12.11.2018 року до 15.11.2018 року, який за результатами його візуального огляду вказує на можливість його фальсифікації.

Позивач зазначав, що відповідачем було порушено місячний строк для застосування до нього дисциплінарного стягнення, передбачений ст.148 КЗпП України, оскільки спірний листок непрацездатності відповідачем було отримано 14.11.2018 року, акт про проведення внутрішнього службового розслідування було складено 29.12.2018 року, а наказ про звільнення виданий 01.03.2019 року.

Тому просив суд скасувати наказ №206/п від 01.03.2019 року про його звільнення з посади бортпровідника дирекції обслуговування на ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та поновити його на роботі на посаді бортпровідника дирекції обслуговування на ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що позивач 12.11.2018 року не виконав рейси PS305/PS306 за маршрутом Київ-Рим-Київ, на які його було заплановано, оскільки повідомив, що він перебуває на лікарняному. Також дирекція обслуговування скасувала рейси ОСОБА_1 на 14-15.11.2018 року.

14.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся з оригіналом лікарняного листка серії АДМ №764829 до дирекції обслуговування та пред`явив його інженеру з документаційного забезпечення. За своїм виглядом листок непрацездатності істотно відрізнявся від інших, а також на ньому були відсутні водяні знаки та печатка лікувального закладу. Позивачеві було запропоновано надати пояснення з даного приводу, проте він відреагував агресивно та вимагав повернути йому бланк листка, погрожуючи викликати поліцію.

Для з`ясування обставин видачі листка непрацездатності, а також можливості його оплати відповідачем було створено комісію. Так, службовою комісією було встановлено невідповідність наданого позивачем лікарняного вимогам діючого законодавства, які висуваються для листків непрацездатності. Вказане також було підтверджено висновком комісії соціального страхування компанії МАУ.

Крім того, було встановлено, що на офіційному сайті Фонду соціального страхування України розміщено інформацію про те, що листки непрацездатності, які видані ТОВ «Клініка «Інтер» мають візуальні відмінності від затвердженого технічного опису листка непрацездатності, а юридична адреса клініки знаходиться на тимчасово окупованій території в місті Луганськ.

Також відповідачем на своє звернення було отримано відповідь з Фонду соціального страхування України в місті Києві, згідно з якою: ТОВ «Клініка «Інтер» з приводу отримання бланків листків непрацездатності до Центру медичної статистики КМДА не зверталось; перевірка Фондом місцезнаходження клініки у місті Києві за вказаною в листку адресою виявила відсутність будинку за АДРЕСА_1 , а сам листок непрацездатності серії АДМ № 764829 був поставлений Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА.

09.01.2019 року відповідач звернувся із заявою про злочин до відділення поліції аеропорту «Бориспіль», відомості про який було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України на час розгляду цивільної справи перебувала на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

01.03.2019 року відповідачу стало відомо, що у вказаному кримінальному провадженні було проведено судово-технічну експертизу, згідно з висновком якої листок непрацездатності, виданий 12.11.2018 року на ім`я ОСОБА_1 , не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України.

Після отримання офіційної інформації з поліції щодо підроблення листка непрацездатності 01.03.2019 року відповідачем було видано наказ про звільнення позивача з роботи за прогул.

Посилаючись на викладене, відповідач вважав, що порушень вимог трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_1 з роботи не було допущено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставилося питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що від 22 липня 2013 року позивач працював на посаді бортпровідника дирекції обслуговування ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1

01 березня 2019 року на підставі наказу №206/п позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Наказом від 18.07.2019 року до наказу №206/п від 01.03.2019 року було внесено зміни та до слів «без поважних причин» було додано: «у період з 12.11.2018 року по 15.11.2018 року».

Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, позивач був відсутній на робочому місці 12, 13, 14 та 15 листопада 2018 року.

В якості обґрунтування відсутності на роботі без поважних причин позивачем було надано листок непрацездатності серії АДМ № 764829, виданий ТОВ «Клініка «Інтер», згідно якого ОСОБА_1 був звільнений від роботи у зв`язку із загальним захворюванням у період від 12 листопада 2018 року до 14 листопада 2018 року.

Також встановлено, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 було складено службову записку, згідно з якою позивач зазначав, що від 12 до 14 листопада він перебував на лікарняному і вся інформація щодо лікарняного перебуває в лікарні.

29 грудня 2018 року відповідачем було складено акт про результати внутрішнього службового розслідування за №07.2-15-1829, згідно з яким було встановлено, що листок непрацездатності серії АДМ №764829, виданий ТОВ «Клініка «Інтер», який наданий ОСОБА_1 , містить ознаки підроблення та було вирішено звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

09 січня 2019 року відповідач звернувся із заявою про злочин до відділення поліції аеропорту «Бориспіль» щодо підробки листка непрацездатності серії АДМ №764829.

01 березня 2019 року від відділення поліції в Аеропорту «Бориспіль» Головного управління Національної поліції України в Київській області на адресу позивача надійшло повідомлення від 01.03.2019 року за №422/109/1002/1/02-2019, згідно якого за заявою ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

В ході досудового розслідування було призначено судово-технічну експертизу.

Відповідно до висновку № 8-4/77 від 25.01.2019 року було встановлено, що листок непрацездатності з серійним номером АДМ №764829, виданий 12.11.2018 року на ім`я ОСОБА_1 , не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України.

01 березня 2019 року віце-президентом компанії МАУ з льотної роботи на ім`я президента авіакомпанії було складено службову записку про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул.

Згідно з наказом відповідача №206/п позивача було звільнено з роботи на займаній посаді на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

05 березня 2019 року профспілковий комітет МАУ надав згоду на розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України з бортпровідником дирекції обслуговування на борту ОСОБА_1 .

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за №9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров`я, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП. Власник або уповноважений ним орган можуть у зв`язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови.

В процесі судового розгляду позивач заперечував факт надання ним листка непрацездатності серії АДМ №764829 відповідачу та написання службової записки щодо вказаного листка.

Проте, позивачем жодним доказом не було доведено того, що він не подавав листка непрацездатності відповідачу, надання якого зафіксовано в акті від 29.12.2018 року, як і не доведено факту службової записки щодо вказаного листка від 14.11.2018 року.

Згідно з повідомленням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, останнім часом до страхувальників Запорізької області почали надходити на оплату листки непрацездатності видані ТОВ «Клініка «Інтер», яке нібито знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Рекордна, 43 . При цьому: бланк листка непрацездатності має візуальні відмінності від затвердженого технічного опису листка непрацездатності (зокрема висота графи «Причина непрацездатності» має складати 14 мм); вищезазначеної адреси (м . Запоріжжя, вул . Рекордна, 43 ) не існує; юридична адреса ТОВ «Клініка «Інтер», відповідно до відомостей ЄДР, знаходиться на тимчасово окупованій території у м. Луганськ. Крім того, згідно листа Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 12.07.2018 року №3249/01-37, клопотань про надання дозволу на видачу документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, від ТОВ «Клініка «Інтер» не надходило.

Щодо посилань позивача з приводу відсутності на роботі 12.11.2018 року через консультацію лікаря, що підтверджено довідкою, то суд вірно вважав, що вказана довідка не може бути підтвердженням поважності причини відсутності на роботі в розумінні п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року за №189, непрацездатність (втрата непрацездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Так, як вбачається з п.1.1. та 1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року за №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Інструкції.

Отже, доказів тимчасової непрацездатності станом на 12.11.2018 року та протягом 13.11-14.11.2018 року позивачем не було надано суду, а випадків видачі інших документів, передбачених п.п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. вказаної Інструкції, судом не встановлено.

Стосовно твердження позивача про порушення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 148 КЗпП України, то суд вірно зазначив, що статтею передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Суд вірно погодився з твердженнями відповідача з приводу того, що лише 01.03.2019 року відповідач отримав підтвердження від правоохоронних органів, що наданий позивачем листок непрацездатності з серійним номером АДМ № 764829, виданий 12.11.2018 року на ім`я ОСОБА_1 , не відповідає за способом друку аналогічним документам, які видаються уповноваженими органами Міністерства охорони здоров`я України, а тому саме цей день слід вважати виявленням проступку позивача.

Так як сам проступок було вчинено 12.11.2018 року, звільнивши позивача з роботи 01.03.2019 року, відповідач не пропустив шестимісячний термін для накладення дисциплінарного стягнення з моменту його вчинення та місячний термін з моменту його виявлення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем встановлені статтею 148 КЗпП України щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача не було пропущено.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем.

Проаналізувавши факти, викладені позивачем в апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, позивач вказує, що 11.11.2018 року він отримав травму правої кисті, у зв`язку з чим 12.11.2018 року був вимушений звернутися до лікаря-ортопеда за медичною допомогою. За результатами огляду лікарем було призначене лікування - видалення метало-фіксаторів з правої кисті. Про дану ситуацію він повідомив авіакомпанію та вказав, що з вищезазначених причин не зможе вийти на роботу.

Проте, як вірно стверджує відповідач, операція з видалення метало-фіксаторів є плановою операцією і проводиться у разі повного зрощення кісток після попередньо проведеної операції з встановлення метало-фіксаторів. У разі отримання нової травми ця операція не може бути проведена за жодних обставин. Отже, на момент огляду ОСОБА_1 лікарем-ортопедом він був повністю здоровим, що і стало підставою для рекомендацій проведення операції з видалення попередньо встановлених метало-фіксаторів.

Також, 12.11.2018 року позивач зателефонував до авіакомпанії та повідомив, що він захворів на ГРВІ та «відкрив лікарняний» орієнтовно на три дні. Інформації про отриману травму та рекомендовану операцію на кисті правої руки позивач авіакомпанії не надавав.

Крім того, інформація щодо візиту ОСОБА_1 до лікаря-ортопеда з приводу необхідності проведення операції з видалення метало-фіксаторів була повідомлена адміністрації МАУ лише 29.11.2018 року, тобто через 15 днів після того, як він здав до Дирекції обслуговування на борту (далі - Дирекція) листок непрацездатності. На той час йому було відомо про те, що наданий ним листок непрацездатності викликав сумніви щодо його справжності, з цього приводу він надавав пояснення у Дирекції і що для встановлення всіх обставин щодо отримання цього документа ОСОБА_1 в авіакомпанії проводиться службове розслідування. У листі до авіакомпанії, до якого була долучена довідка Інституту травматології та ортопедії від 12.11.2018 року, ОСОБА_1 зазначив, що вказана довідка є підтвердженням знаходження його на лікарняному у період від 12.11.2018 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі дії ОСОБА_1 свідчать про його намагання іншими законними способами підтвердити поважність причини своєї відсутності на роботі 12.11.2018 року.

Апелянт зазначає, що на момент закінчення службового розслідування в авіакомпанії на час складення Акту за його результатами (тобто на 29.12.2018 року) авіакомпанії було відомо про те, що наданий ним ( ОСОБА_1 ) листок непрацездатності не відповідає «Технічному опису листка непрацездатності (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 за №532/274/13б-ос/1406 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 за №1455/10054). Проте, рішення щодо звільнення ОСОБА_1 на той час прийняте не було, а позивач був звільнений з роботи лише 01.03.2019 року.

Відповідачем були отримані висновки комісії соціального страхування авіакомпанії МАУ та Управління виконавчої дирекції ФССУ у м.Києві, однак вони не містили достатньої інформації про те, що поданий ОСОБА_1 листок непрацездатності є підробним документом. Тобто, до встановлення факту підробки та/або використання підробного документа, причини відсутності позивача на роботі у період від12 до 14.11.2018 року авіакомпанією МАУ вважалися поважними, а отже і підстав для його звільнення за прогул МАУ , як роботодавець, не мала. Справжність листка непрацездатності або його підробка могли бути встановлені лише спеціалістом-експертом при проведенні технічної експертизи. Саме враховуючи зазначене, комісія рекомендувала адміністрації звернутися із заявою до правоохоронних органів. Про намір звернутися до правоохоронних органів було зазначено і в листі Управління виконавчої дирекції ФССУ у місті Києві.

Повідомлення з органу поліції про підроблення листка непрацездатності було отримане адміністрацією роботодавця 01.03.2019 року, і саме з цього часу період відсутності ОСОБА_1 на роботі у вказаний період став розглядатися як прогул, тобто поважність відсутності позивача на роботі не була підтверджена належним чином.

В апеляційний скарзі Позивач зазначає про те, що після отримання ним травми кисті правої руки 11.11.2018 року він не зміг виконати у якості члена екіпажу заплановані польоти 12.11.2018 року (рейси PS305/PS306 за маршрутом Київ-Рим-Київ) та 14-15.11.2018 (рейси PS925/ PS926 за маршрутом Київ-Краків-Київ). При цьому неможливість виконання ним роботи бортпровідника на вказаних рейсах була зумовлена вимогами внутрішнього нормативного документу МАУ, а саме, Керівництва для бортпровідників.

Проте, ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не посилався на внутрішні нормативні документи авіакомпанії, які регулюють порядок виходу бортпровідників на роботу, у тому числі і на Керівництво для бортпровідників, як на підставу, що унеможливлювала виконання ним запланованих авіарейсів. Тобто, на вказані обставини, як на підставу своїх вимог, позивач не посилався і докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надав.

Керівництвом для бортпровідників авіакомпанії МАУ частина А, ССМА-А (далі - Керівництво), пунктом 0.9.1 передбачено, що бортпровідник не повинен приступати до виконання обов`язків на борту ПС (повітряного судна), якщо у нього є сумніви щодо фізичної можливості виконання цих обов`язків. Згідно з пунктом 0.9.12 Керівництва кожен бортпровідник в разі фізичного нездужання або будь-якої непередбачуваної події зобов`язаний негайно проінформувати про це адміністратора Дирекції та/або інженера Дирекції з підтримки льотної діяльності. Бортпровідник повинен повідомити наступне: передбачувана тривалість хвороби; зміни в тривалості хвороби.

Як зазначено вище, 12.11.2018 року позивач зателефонував до авіакомпанії та повідомив, що він захворів на ГРВІ та «відкрив лікарняний» орієнтовно на три дні. Підтвердженням даної обставини є той факт, що саме на три дні (з 12 до 14.11.2018року) з діагнозом ГРЗ (гостре респіраторне захворювання) був оформлений лікарняний лист, який подав ОСОБА_1 до Дирекції. Інформації про отриману травму та рекомендовану операцію на кисті правої руки позивач авіакомпанії не надавав. Не повідомив він про це і лікаря-терапевта МСЧ РСП «Київцентраеро», до якого звернувся 14.11.2018 року та надав листок непрацездатності. Вказана процедура передбачена пунктом 0.9.12 Керівництва: Бортпровідник допускається до виконання своїх обов`язків на борту ПС після отримання медичного сертифікату і дозволу авіаційного лікаря-експерта або після проходження процедури згідно п.0.8.2 Керівництва. Якщо бортпровідник під час захворювання перебував під наглядом лікаря за місцем проживання, то йому необхідно з`явитися до льотного лікаря для медичного огляду (п.0.8.2).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не міг виконувати рейс, який був запланований на 14.11.2018 року і підставою для зняття його з рейсу було дотримання вимог відповідача в частині вимог до фізичного стану бортпровідників під час виконання рейсів, а не будь-які інші обставини.

Проте, вказане твердження є абсолютно неправдивим та таким, що протирічить іншим обставинам справи.

Так, на виконання вимог п.0.8.2 Керівництва ОСОБА_1 з`явився з листком непрацездатності до льотного лікаря для медичного огляду саме 14.11.2018 року. Відповідно до довідки Начальника МСЧ - головного лікаря РСП «Київцентраеро» Украероруху (яка долучена до матеріалів справи), бортпровідник ОСОБА_1 14.11.2018 був на прийомі у лікаря-терапевта МСЧ РСП «Київцентраеро» з приводу перенесеного ним ГРВІ, про що лікарем був зроблений відповідний запис у його медичній картці, та про що свідчив проставлений діагноз у наданому ним лікарю листку непрацездатності.

Отже, під час візиту до лікаря позивач не зазначав про отриману ним травму руки, про рекомендації лікаря- ортопеда щодо необхідності проведення операції, та про свій незадовільний стан, який перешкоджає йому виконувати обов`язки бортпровідника на борту повітряного судна. Враховуючи задовільний стан здоров`я ОСОБА_1 він був допущений лікарем до виконання польотів.

Інша обставина, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, а саме, порушення його прав щодо можливості надання ним роботодавцю пояснень та доказів з приводу використання ним підробленого листка непрацездатності була предметом дослідження у судовому засіданні.

Так, до матеріалів справи у якості доказу долучена копія службової записки ОСОБА_1 від 14.11.2018 року, яку він надав до Дирекції,та в якій зазначив, що у період від 12 до 14.11.2018 року перебував на лікарняному. Вся інформація щодо лікарняного листка, лікаря та клініку зазначена у самому лікарняному листку. Також зазначив, що лікарняний листок у нього прийняла особисто ОСОБА_2 (Директор Дирекції).

Проте, вже в судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував як сам факт надання ним листка непрацездатності до Дирекції, так і факт написання вказаної службової записки. Надати докази, які б підтвердили вказані обставини та пояснити, яким чином зазначені вище документи з`явилися в Дирекції, пояснити не зміг. Крім того, він припускав, що вони могли бути підроблені керівництвом Дирекції з метою його дискредитації.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: