Номер провадження 2/754/6819/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1355, 00 грн. щомісячно. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження. Позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, що стягнуто з відповідача, з 1355, 00 грн. щомісячно до 4000, 00 грн. щомісячно, враховуючи те, що вона не має можливості самостійно утримувати дитину, відповідач при цьому має можливість сплачувати більший розмір аліментів. Необхідність збільшення розміру аліментів була обґрунтована позивачкою тим, що дитина додатково займається англійською мовою, відвідує різні гуртки, за які позивачка сплачує кошти. Дитина також потребує придбання медичних препаратів у зв`язку із захворюваннями. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь з 1355, 00 грн. до 4000, 00 грн. щомісячно.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

05.11.2019 року до суду надійшов Відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог і вказує про те, що позивачкою не доведено обставин, передбачених ст.. 192 Сімейного кодексу України щодо погіршення її майнового стану чи покращення майнового стану відповідача. На даний час відповідач працює, але його дохід незначний, при цьому значно збільшилися його витрати, у тому числі на утримання майна. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у Відзиві на позов.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року до 30.11.2016 року включно, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу.

У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1355, 00 грн. щомісячно.

На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист, у зв"язку з чим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Як встановлено судом, відповідач сплачує аліменти, визначені за рішенням суду, заборгованості не має.

Позивачка у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 4000, 00 грн. щомісячно, зважаючи на те, що грошових коштів, що стягнуто за судовим рішенням, на утримання дитини не вистачає. Дитина відвідує додаткові заняття з англійської мови та інші гуртки, за які позивачка сплачує грошові кошти. Також позивачкою здійснюються витрати на придбання сезонного одягу, взуття, шкільного приладдя, предметів гігієни, поточного ремонту житла, придбання книг, журналів. Також зазначає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у значно більшому розмірі.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує про те, що він щомісячно сплачує аліменти, що становлять більше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на даний час. Крім того, вказав, що він отримує невелику заробітну плату, його витрати значно збільшилися, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

При розгляді справи встановлено, що позивачка ОСОБА_2 на даний час працює, отримує заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідач ОСОБА_1 на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 5100, 00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183,

Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, що регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст. 182, 183, 184 Сімейного кодексу України. Даний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зазначене свідчить про те, що матеріальне становище позивача та аліменти у розмірі 1355, 00 грн. на дитину, які відповідач сплачує на утримання дитини за судовим рішенням, не забезпечують належний рівень життя дитини.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, той факт, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати, отримувати дохід, має обов`язок щодо належного утримання своєї неповнолітньої дочки, інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів з 135, 00 грн. до 2218, 00 грн. щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням приписів ст.180 СК України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів.

Доводи відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж він сплачує за судовим рішенням, судом до уваги не приймаються, оскільки він є працездатною особою, яка може забезпечити не тільки себе, а й дитину, крім того, зобов`язаний зробити все, що забезпечити належний рівень життя своєї неповнолітньої дитини.

Суд звертає увагу на Загальний коментар Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), в якому зазначено про те, що з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням.

Враховуючи вимоги національного та міжнародного законодавства, суд вважає, що є всі підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки, при цьому судом враховуються і обставини, на які посилався відповідача у своїх запереченнях, а тому суд вважає за доцільне збільшити розмір аліментів до 2218, 00 грн. (розмір прожиткового мінімуму на дитину з 01.12.2019 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 180-183, 184, 191, 192, 196, 197 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2016 року, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2218, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 20 грудня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська