ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 619/880/17

провадження № 22-ц/818/5351/16

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесу самочинного будівництва, в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року, ухвалене суддею Нечипоренко І.М., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були власниками житлового будинку за зазначеною вище адресою по Ѕ частині кожний в порядку спадкування. Потім вони знесли старий будинок та в 1986 році виконали самочинне будівництво житлового будинку та надвірних будівель, право власності на яке оформлено не було. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_7 , однак за життя спадкові права не оформила. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину була ОСОБА_7 , яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але спадкові права не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_7 померла. Він являється сином померлої та спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інший житловий будинок, а на спірний будинок отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не зміг, оскільки право власності на нього не було оформлено спадкодавцями. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05.07.2012 було в цілому оформлено право власності на спірний будинок та після цього 31.07.2013 проданий ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.11.2015 зазначене вище рішення першої інстанції скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Однак, після смерті ОСОБА_7 залишилось майно у вигляді сукупності матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва майна. ОСОБА_2 , достовірно значи про існування спору, уклав щодо спірного будинку 10.97.2017 договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 , яка після придбання будинку здійснила в ньому перебудови, що не дає можливості встановити, з яких конструктивних елементів складалась решта домоволодіння станом на 23.05.2011, тому вважає єдиним ефективним способом захисту своїх прав - повернення ситуації до первісної, тобто до обставин, які існували на момент відкриття спадщини.

У зв`язку із чим просив визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 31.07.2013 та між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 10.07.2017 та визнати за ним право власності на Ѕ частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі самочинного будівництва зазначеного вище житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, що застосовані згідно ухвали Дергачівського районного суджу Харківської області від 06.12.2017 щодо заборони, до розгляду справи по суті, ОСОБА_4 та іншим особам здійснювати перебудову, переобладнання, знесення існуючих житлового будинку, надвірних будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , які призведуть до зникнення, зменшення або знищення конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі самочинного будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровані доводи позивача щодо необґрунтованого висновку експерта, суд прийняв вказаний висновок та без належного обґрунтування відмовив у задоволенні клопотання про виклик експерта в судове засідання для дачі пояснень. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійним договорів відчуження спірного майна, вказав позивачу на спосіб захисту права, який не може бути застосований в даній ситуації. Позивач вказує, що єдиним ефективним способом захисту його прав є повернення ситуації до первісної, тобто до обставин, які існували на момент відкриття спадщини. Це можливо лише шляхом визнання обох договорів купівлі-продажу недійсними. Підставами недійсності спірних договорів є те, що вони укладені щодо об`єкту самочинного будівництва, право власності на яке оформлено із істотними порушеннями.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесу самочинного будівництва, в порядку спадкування за законом суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять визначення обсягу та переліку, кількості будівельних матеріалів та робіт, що були витрачені (використані) на будівництво спірного житлового будинку ОСОБА_7 .

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 10.05.2012, належав по 1/2 частині кожному ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.11).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 12).

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області по справі №2010/3756/2012 від 05.07.2012 за ОСОБА_3 визнано право власності в цілому на самочинно побудований житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тітки ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1 а.с. 14-17).

31.07.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку (т.1 а.с.18-20).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.11.2015 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05.07.2012 по справі №2010/3756/2012 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т.1 а.с.22-25).

Станом на 31.12.2012 спірний житловий будинок належав в цілому ОСОБА_2 , про що свідчить довідка КП «БТІ ДРР» від 18.12.2015 (т. 1 а.с.26).

Згідно даних Дергачівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №287/2011, з заявою про прийняття спадщини 23.06.2011 звернувся син ОСОБА_3 та з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту 18.11.2011 звернувся син ОСОБА_1 . 01.10.2012 за реєстром №1-884 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с.77).

10.07.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку (т.1 а.с.168-169).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджено копією свідоцтва про народження ( т.1 а.с.48).

ОСОБА_10 уклала шлюб 22.11.1977 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.50).

Отже, ОСОБА_1 , відповідно до ст.1261 ЦК України, являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 та відповідно до ст..1269 ЦК України спадщину прийняв.

Як встановлено судом, житловий будинок АДРЕСА_1 був самочинно побудованим, право власності на нього, в т.ч. за ОСОБА_7 оформлено не було.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи №27731/8393 від 24.04.2019 року вбачається , що: 1) опис конструктивних елементів, з яких фактично складалися наступні будівлі та споруди: погреб літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Д», сарай літ. «Н», сарай літ. «Р», вбиральня літ. «З», літній душ літ. «П», гараж літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 23.05.2011 та обсяг проведених будівельних робіт наведено в дослідницькій частині висновку. Встановити з яких конструктивних елементів складалася решта частини домоволодіння станом на 23.05.2011 не уявляється можливим, з причин зазначених у дослідженні; 2) загальна вартість будівель та споруд (використані будівельні матеріали га будівельні роботи по їх зведенню), а саме погребу літ. літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «Н», сараю літ. «Р», вбиральні літ. «З», літнього душу літ. «П», гаражу літ. «Ж» станом на 23.05.2011 складає 33318грн. Загальна вартість будівель та споруд (використані будівельні матеріали та будівельні роботи по їх зведенню), а саме погребу літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «Н», сараю літ. «Р», вбиральні літ. «З», літнього душу літ. «П», гаражу літ. «Ж» станом на квітень 2019р. складає 94513,0грн (т.2 а.с.63-90).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

При цьому згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, інші споруди.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Отже, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Згідно роз*ясень наданих у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) 30.03.2012 № 6» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державному комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували об`єкти нерухомого майна до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що право власності на будівлі побудовані до 5 серпня 1992 року можуть визнаватися лише у разі, якщо будівництво відбувалось відповідно до чинного на той час законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво.

Експертом при проведенні експертного дослідженні було визначено загальну вартість будівель та споруд (використані будівельні матеріали та будівельні роботи по їх зведенню), а саме погребу літ. літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «Н», сараю літ. «Р», вбиральні літ. «З», літнього душу літ. «П», гаражу літ. «Ж».

Оскільки матеріали справи не місять належних та допустимих доказів необхідних для з`ясування обсягу та вартості конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного за життя спадкодавця в процесі самочинного будівництва житлового будинку, то підстав для задоволення позову немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд за встановлених обставин не визнав права власності принаймні на 1/2 погребу літ. літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «Н», сараю літ. «Р», вбиральні літ. «З», літнього душу літ. «П», гаражу літ. «Ж» є необґрунтованими.

Так, в ЦК України реалізовано концепцію правового зв`язку між головною і приналежною речами. Так, відповідно до п. 1 ст. 186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 2 ст. 186 ЦК).

Також, в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено компетенції реєстратора щодо здійснення державної реєстрації приналежностей нерухомої речі.

Таким чином, господарські будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці з головною річчю - житловим будинком і використовуються для його обслуговування, не є окремими об`єктами цивільних прав, а тому на них не може бути визнано право власності ні окремо від головної речі, ні разом із визнанням права власності на головну річ.

Оскільки господарсько-побутові будівлі й споруди, у відповідності до положень статей ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), слід дійти висновку про те, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі самочинного будівництва господарсько-побутових будівель - погребу літ. літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Д», сараю літ. «Н», сараю літ. «Р», вбиральні літ. «З», літнього душу літ. «П», гаражу літ. «Ж».

Представник позивача заявив про виклик в судове засідання експерта, що склав висновок, однак питання, які представник позивача бажав з`ясувати у експерта висвітлені у відповідному висновку, відповіді на ці питання не нададуть можливість встановити обставини, що стосуються предмету доказування. Тому у задоволенні такого клопотання було відмовлено.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи №27731/8393 від 24.04.2019 року є повним, обґрунтованим, суперечностей не містить, тому приймається як належний та допустимий доказ у справі.

Оскільки відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на спірне нерухоме майно, тому не вбачається підстав для визнання недійними договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 31 липня 2013 року та між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 10 липня 2017 року.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення вартості 1/2 частини конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі самочинного будівництва з особи, що розпорядилася зазначеним спадковим майном.

Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна