Справа № 456/1097/19
Провадження № 2/456/844/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02 серпня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом Стрийської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та належить до комунальної власності. В даній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача, однак з 2007 року він у вказаній квартирі не проживає та не з`являється. Місце проживання та знаходження ОСОБА_1 нікому невідомі. Відповідач своїх речей у квартирі не зберігає, участі в утриманні житла не бере. З 2008 року в цій квартирі фактично проживає без реєстрації багатодітна сім`я ОСОБА_2 , 1976 року народження, у складі 7 осіб. З моменту вселення у спірну квартиру з вимогою щодо усунення перешкод у користуванні житлом до ОСОБА_2 відповідач не звертався. Враховуючи вищенаведені обставини, міська рада змушена звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло» (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» від 21.02.1990, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 та «Рохля проти України» від 17.05.2011).

Одночасно суд зауважує, що пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , квартира не приватизована, що підтверджується довідкою КП «Світанок» №108 від 24.01.2019 /а.с. 4/.

З листа Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області № 8614/59/04/18 від 02.07.2018, адресованого першому заступнику міського голови Маланію Р.Д . , вбачається, що встановити місце проживання чи перебування ОСОБА_1 , 1967 року народження, не надалось можливим /а.с. 12/.

Згідно з актами від 23.07.2008, 23.01.2019, складеними комісією КП «Світанок», при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що квартира складається з 1-ї житлової кімнати - 16,65 кв.м, кухні - 9,44 кв.м, коридору - 2,19 кв.м та ванної - 2,96 кв.м, обладнана водопроводом, каналізацією, пічним газовим опаленням, електроосвітленням і розміщена на ІІ-му поверсі двохповерхового будинку. У даній квартирі фактично проживає без реєстрації сім`я ОСОБА_2 , 1976 року народження, у складі 7 (семи) чоловік. ОСОБА_2 заселилася в квартиру самовільно в 2007 році. ОСОБА_2 з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 а.с. 10-11/.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала, що вона у 2007 році самовільно зайняла квартиру АДРЕСА_1 та проживає у ній разом зі своєю сім`єю, зробила ремонт у квартирі, сплачує комунальні послуги. Відомостей про місце перебування чи місце знаходження ОСОБА_1 їй невідомо. Особистих речей відповідача в квартирі немає.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою ОСОБА_2 , яка з 2007 року проживає у спірній квартирі. ОСОБА_1 близько 15 років у спірній квартирі не проживає і не з`являється.

Показами свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні встановлено, що вона є свекрухою ОСОБА_2 , яка з 2007 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з її сином та дітьми. З того часу вона ОСОБА_1 ні разу не бачила, його особистих речей у квартирі немає.

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у комунальній власності, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , тому застосуванню підлягають відповідні норми Житлового кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Випадків, які визначені у частині третій цієї статті щодо поважних причин відсутності відповідача понад шість місяців у спірному житлі, а відповідно, і підстав для збереження за відповідачем ОСОБА_1 спірного житла, судом не встановлено.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_1 з 2007 року не проживає у спірному житловому приміщенні, що перевищує шестимісячний строк, який визначений у ч. 1 ст. 71 ЖК України, без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з квартирою не підтримує, де немає його майна, жодних особистих речей, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , 1967 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п.п. 15.5 п. 15 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Повний текст рішення складено судом 12.08.2019.

Суддя Л.В.Гула