Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/4952/14-ц

провадження № 61-30408св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «РКК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк», яка підписана представником Мацкевичем Д. А., на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 рокув складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фінанс Банк» (далі - ПАТ «Фінанс Банк») звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження та зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ПАТ «Фінанс Банк» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «РКК» (далі - ТОВ «РКК») про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року у справі № 753/4952/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанс Банк» 6 518 533,40 грн заборгованості за кредитним договором. У задоволенні вимог щодо звернення стягнення на нерухоме майно, як предмет іпотеки судом - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 863,5 кв.м. (номер земельної ділянки 88:147:0054), та належить ТОВ «РКК» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2013 року шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

У решті заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від

10 червня 2014 року залишено без змін.

14 січня 2015 року стягувач отримав виконавчий лист та звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві.

Однак постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д. А. від 04 лютого 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання з тих підстав, що нерухоме майно вибуло з володіння боржника ТОВ «РКК», а тому немає можливості виконати рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у справі № 753/4952/14-ц та звернути стягнення на нерухоме майно ТОВ «РКК» у зв`язку з відсутністю такого майна у боржника.

31 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферовою Є. Д. було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №14824889 за фізичною особою - громадянином Ірландії ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у справі

№ 826/15285/14, яка набрала законної сили.

Посилаючись на те, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного майна, ПАТ «Фінанси Банк» просило суд замінити боржника у виконавчому провадженні з ТОВ «РКК» на ОСОБА_2 , а також замінити спосіб виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня

2014 року у справі № 753/1952/14-ц шляхом застосування процедури продажу з правом ПАТ «Фінанси Банк» укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою та з наданням всіх повноважень продавця, надати дозвіл банку отримувати будь-які документи, довідки, витяги, необхідних для такого продажу, дозволити здійснити продаж предмету іпотеки за ціною, встановленою незалежним експертом на час продажу заставного майна.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року заяву ПАТ «Фінанс Банк» задоволено.

Замінено сторону боржника при виконанні рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у справі № 753/4952/14-ц (апеляційне провадження № 22-ц/796/9315/2014), а саме: з ТОВ «РКК» на

ОСОБА_2 .

Змінено спосіб виконання рішення Апеляційного суду м. Києва

від 22 липня 2014 року у справі №753/4952/14-ц (апеляційне провадження № 22-ц/796/9315/2014), а саме: дозволено ПАТ «Фінанс Банк» застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки - виробничого комплексу (літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПАТ «Фінанс Банк» із застосуванням процедури, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки

від 31 травня 2013 року, укладеного між ПАТ «Фінанс Банк» та ТОВ «РКК» з правом укладання договору купівлі-продажу з будь-якої особою покупцем та з наданням ПАТ «Фінанс Банк» всіх повноважень продавця, із наданням дозволу ПАТ «Фінанс Банк» отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно органів реєстраційної служби, БТІ, нотаріату тощо, необхідних для такого продажу, який зазначено в договорі іпотеки від 31 травня 2013 року, реєстраційний № 5153, дозволити провести продаж предмету іпотеки за ціною, яка буде встановлена незалежним експертом на час продажу заставного майна, за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна задовольнити в повному обсязі вимоги за кредитним договором від 31 травня 2013 року № 1305-Ф у розмірі 6 518 533,40 грн, решту виручки повернути іпотекодавцю.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, що полягає у неправомірній зміні власника нерухомого майна на фізичну особу, яка не є громадянином України, у якої не має індивідуального ідентифікаційного номеру, що має бути зазначений у виконавчому листі, а також того, що зміна власника нерухомого майна відбулася 31 липня 2014 року, тобто вже після ухвалення Апеляційним судом м. Києва рішення від 22 липня 2014 року, що все у сукупності унеможливлює виконання ПАТ «Фінанс Банк» рішення суду у спосіб та порядок визначений судом, тому наявні підстави для зміни способу виконання рішення шляхом надання дозволу ПАТ «Фінанс Банк» на продаж предмету іпотеки в порядку статі 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року скасовано.

У задоволенні заяви ПАТ «Фінанс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ПАТ «Фінанс Банк» до ОСОБА_1 , ТОВ «РКК» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що право власності на спірне майно, обтяжене іпотекою, не переходило від ТОВ «РКК» до ОСОБА_2 на підставі частин першої-другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», а належить на праві власності фізичній особі за рішенням суду, тому відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження і зміни способу виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2016 року ПАТ «Фінанс Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, яка підписана представником Мацкевичем Д. А. , у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 09 лютого 2015 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Фінанс Банк».

Справу № 753/4952/14-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув належної правової уваги на факт переходу права власності на спірне майно, що є предметом іпотеки ОСОБА_2 , що унеможливлює виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року. Оскільки до ОСОБА_2 перейшло право власності на предмет іпотеки, то він набув статус іпотекодавця, має всі його права та несе обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні та, відповідно, способу виконання судового рішення.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У березні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, підписане представником ОСОБА_3., у якому просить касаційну скаргу відхилити та залишити в силі ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року.

Заперечення мотивоване безпідставністю та необґрунтованістю доводів скарги, оскільки єдиним власником спірного майна є ОСОБА_2 , що встановлено постановою Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі № 21-592а14.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 травня 2013 року між ПАТ «Фінанси Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 500 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 26 % річних, строком до 20 травня

2016 року.

У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 між ПАТ «Фінанси Банк» та ТОВ «РКК» укладено договір іпотеки, посвідчений 31 травня

2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О. В, в реєстрі № 5153, відповідно до умов якого в іпотеку банку був переданий виробничий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на

11 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6 518 533, 40 грн, з яких: сума простроченого кредиту - 5 551 536, 57 грн, прострочені відсотки - 618 553, 81 грн, нараховані відсотки - 55 363, 27 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 16 253, 41 грн та пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 276 816, 34 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року у справі №753/4952/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанс Банк» 6 518 533,40 грн заборгованості за кредитним договором, 3654,00 грн судового збору, 1 538,46 грн витрат, пов`язаних із викликом відповідачів до суду, а всього - 6 523 725,90 грн. У задоволенні вимог щодо звернення стягнення на нерухоме майно, як предмет іпотеки судом - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року (апеляційне провадження № 22-ц/796/9315/2014) апеляційну скаргу ПАТ ««Фінанс Банк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1305-Ф від 31 травня 2013 року станом на

11 березня 2014 року в розмірі 6 518 533,40 грн звернуто стягнення на виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 863,5 кв.м. (номер земельної ділянки 88:147:0054), та належить ТОВ «РКК» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2013 року, індексний номер 2599820, виданого реєстраційною службою Головного управління юстиції в місті Києві, на користь ПАТ «Фінанс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу. В решті заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року залишено без змін.

14 січня 2015 року представник ПАТ «Фінанс Банк» отримав виконавчий лист та звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві.

Однак постановою Державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д. А. від 04 лютого 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання з тих підстав, що нерухоме майно вибуло з володіння ТОВ «РКК» (боржника), а тому не має можливості виконати рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня

2014 року у вказаній справі та звернути стягнення на нерухоме майно ТОВ «РКК», у зв`язку з відсутністю такого майна у боржника, оскільки 31 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферовою Є. Д. було проведено державну реєстрацію права власності на згадане нерухоме майно за реєстраційним номером № 14824889 за фізичною особою - громадянином Ірландії ОСОБА_2 .

Наведена обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у справі № 826/15285/14, що набрала законної сили, оскільки не оскаржувалася в апеляційному поряду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи заперечення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 378 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Заміна судом сторони виконавчого провадження її правонаступником відбувається за поданням державного виконавця чи за заявою сторони, а також самої заінтересованої сторони (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У справі, що переглядається, встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року (апеляційне провадження

№ 22-ц/796/9315/2014) апеляційну скаргу ПАТ ««Фінанс Банк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1305-Ф від 31 травня 2013 року станом на 11 березня

2014 року в розмірі 6 518 533,40 грн звернуто стягнення на виробничий комплекс (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 863,5 кв.м. (номер земельної ділянки 88:147:0054), та належить ТОВ «РКК» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2013 року, індексний номер 2599820, виданого реєстраційною службою Головного управління юстиції в місті Києві, на користь ПАТ «Фінанс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка буде встановлена на підставі відповідної оцінки на час проведення продажу.

Постановою Державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Махової Д. А. від 04 лютого 2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання з тих підстав, що нерухоме майно вибуло з володіння ТОВ «РКК» (боржника), а тому не має можливості виконати рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року у вказаній справі та звернути стягнення на нерухоме майно

ТОВ «РКК», у зв`язку з відсутністю такого майна у боржника, оскільки 31 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферовою Є. Д. було проведено державну реєстрацію права власності на згадане нерухоме майно за реєстраційним номером № 14824889 за фізичною особою - громадянином Ірландії ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ «Фінанс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ПАТ «Фінанс Банк» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «РКК» (далі - ТОВ «РКК») про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2008 року.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що право власності на спірне майно від ТОВ «РКК» до ОСОБА_2 не переходило, у зв`язку з чим суд зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні та заміни способу виконання судового рішення.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши докази, надані сторонами, які оцінено на предмет належності і допустимості, установивши відсутність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Фінанс Банк».

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фінанс Банк», яка підписана представником Мацкевичем Д. А., залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С.П. Штелик