У Х В А Л А

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 487/1340/16-ц

Провадження № 14-718 зц 19

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

перевірила заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - заявники) про перегляд на підставі статті 423 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 липня 2016 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного від 28 листопада 2018 року у справі № 487/1340/16-ц, рішення й ухвали апеляційного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 2/487/1347/14, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільноговід 4 квітня 2019 року у справі № 487/4103/17 (далі - заяви про перегляд судових рішень) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном і виселення та

в с т а н о в и л а:

28 листопада 2019 року заявники звернулися до Верховного Суду із заявами про перегляд судових рішень (вх. 1167/0/255-19 від 28 листопада 2019 року).

Згідно з довідкою, складеною начальником відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу Великої Палати Верховного Суду вказані заяви надійшли на електронну пошту, проте не були скріплені електронними цифровими підписами.

2 грудня 2019 року заяви про перегляд судових рішень надійшли на адресу Великої Палати Верховного Суду поштою.

У вказаних заявах заявники просять:

- скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 липня 2016 року та постанову Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 487/1340/16-ц, ухвалити нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд, і захистити право власності шляхом виселення ОСОБА_3 і членів її сім`ї із захопленого ними будинку та зняти їх з реєстрації у цьому будинку;

- скасувати рішення й ухвалу апеляційного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 2/487/1347/14, які порушують статтю 41 Конституції України та право на спадщину;

- скасувати постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2019 року у справі № 487/4103/17;

- відшкодувати моральні та матеріальні збитки у подвійному розмірі за рахунок нотаріуса та суддів Заводського районного суду м. Миколаєва й Апеляційного суду Миколаївської області (зараз - Миколаївський апеляційний суд);

- визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок і земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину; передати справу іншому нотаріусу; внести відомості до електронних реєстрів речових прав на нерухоме майно «права моїх спадкодавців та мої права як єдиного спадкоємця першої черги»;

- визнати за ОСОБА_2 як дружиною померлого ОСОБА_4 , яка проживала з ним у законному шлюбі більше 5 років, а на момент його смерті досягла пенсійного віку, право власності на Ѕ обов`язкової частки у майні.

Вказані вимоги заявники просили розглянути за процедурами перегляду рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з нововиявленими обставинами та у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм законодавства України.

До заяв про перегляд судових рішень заявники додали клопотання про звільнення від сплати судового збору. Вказані клопотання мотивують тим, що ОСОБА_1 є малозабезпеченою особою, виховує двох малолітніх дітей, не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а ОСОБА_2 є пенсіонеркою, яка отримує мінімальну пенсію.

Крім того, заявники подали клопотання про об`єднання в одне провадження справ № 487/1340/16-ц і 487/1347/14. Вказують на те, що дії судді Олійник А. С. з повернення їхніх касаційних скарг є відмовою у доступі до правосуддя та порушенням права на справедливий суд, що суперечить статтям 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстави для прийняття заяв про перегляд судових рішень відсутні.

По-перше, згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1 і 3 частини третьої статті 423 цього кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Згідно з частиною другою статті 425 ЦПК України заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду може переглядати судові рішення за нововиявленими обставинами лише з підстав, визначених законом та у випадку, якщо вона як суд касаційної інстанції змінювала або скасовувала судове рішення, яке заявники просять переглянути.

Заявники просять переглянути за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 липня 2016 року та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 487/1340/16-ц, рішення й ухвалу апеляційного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 487/1347/14,постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2019 року у справі № 487/4103/17. Тобто, заявники просять переглянути у справі № 487/1340/16-црішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ухвалені у різних справах іншими судами, ніж Велика Палата Верховного Суду. А тому в останньої відсутні підстави для перегляду тих рішень за нововиявленими обставинами.

По-друге, щодо перегляду судових рішень у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм законодавства України, то Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України. Вичерпний перелік підстав для передання справи, яка розглядається у касаційному порядку, на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього кодексу вирішує Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 6 і частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У справі № 487/1340/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду задовольнив касаційну скаргу, скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. На розгляд Великої Палати Верховного Суду цю справу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду не передавав.

Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Окрім того, з моменту набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» процесуальний закон не передбачає такого інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у главі 3 розділу V ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

З огляду на вказане у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для прийняття та розгляду заяв про перегляд судових рішень і з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм законодавства України. Тому у прийнятті таких заяв необхідно відмовити і з доданими до них матеріалами повернути заявникам.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вважає, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. … термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для розгляду заяв про перегляд судових рішень, оскільки рішення, про перегляд яких просять заявники, не ухвалювала.

Право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення ЄСПЛ у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Відмова у справі № 487/1340/16-ц у прийнятті до розгляду заяв про перегляд судових рішень, ухвалених як у цій, так і в інших справах, не може свідчити про порушення права заявників на доступ до суду. Касаційну скаргу на рішення судів першої й апеляційної інстанцій у справі № 487/1340/16-ц у встановленому законом порядку розглянув Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Його рішення є остаточними не можуть бути оскаржені до Великої Палати Верховного Суду чи переглянуті нею. Не допускається таке оскарження та перегляд і рішень, ухвалених судами в інших справах.

Установлене ЦПК України обмеження права на подання заяв про перегляд судових рішень було передбачуваним для заявників. Крім того, у резолютивній частині постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 487/1340/16-ц і від 4 квітня 2019 року у справі № 487/4103/17 суд вказав, що ці постанови оскарженню не підлягають.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine) від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98, § 53).

Звернення заявників із заявами про перегляд судових рішень поза порядком, встановленим процесуальним законом, і на судові рішення, які в силу чіткого правового регулювання не може переглядати Велика Палата Верховного Суду, має за мету поставити під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6 і 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статями 403, 404, 423, 425 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 487/1340/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном і виселення заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 липня 2016 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного від 28 листопада 2018 року у справі № 487/1340/16-ц, рішення й ухвали апеляційного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 2/487/1347/14, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного від 4 квітня 2019 року у справі № 487/4103/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкО. Р. Кібенко
Т. О. АнцуповаВ. С. Князєв
С. В. БакулінаЛ. М. Лобойко
В. В. БританчукН. П. Лященко
Ю. Л. ВласовО. Б. Прокопенко
М. І. ГрицівЛ. І. Рогач
Ж. М. ЄленінаО. С. Ткачук
О. С. ЗолотніковВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська