Справа № 581/777/19
Провадження № 2/581/286/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
18 грудня 2019 року селище Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,
з участю секретаря судового засідання Самілик Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в :
6 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
Вказує, що в належній їй квартирі по АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться її колишній чоловік ОСОБА_2 . Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2012 року їхній з відповідачем шлюб розірвано. Із грудня 2012 року ОСОБА_2 , забравши власні речі, не проживає разом з нею за вказаною адресою, комунальні платежі за житло не сплачує, витрат на утримання житла не несе, його місце проживання їй не відоме. Факт реєстрації відповідача у належній їй квартирі порушує її права на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію.
Зазначає, що відповідач не проживає по АДРЕСА_1 більше одного року, а тому він на підставі ст. 405 ЦК України втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Вказала про можливість розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення на сайті суду оголошення про його виклик.
Тому, зважаючи на наявну згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Свідок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні вказали, що вони проживають в одному під`їзді із позивачкою та їм добре відомо, що її колишній чоловік не проживає по АДРЕСА_1 близько 7 років. Вони його жодного разу не бачили за вказаною адресою.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1997 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 47,8 кв.м. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачкою на вказану квартиру зареєстроване 24 липня 2014 року (а.с. 7, 8).
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.11).

Із довідок Липоводолинської селищної ради Сумської області від 28 жовтня 2019 року №2360, від 04 листопада 2019 року №2482, 2483 вбачається, що у зазначеній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_5 та колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з грудня 2012 року за вказаною адресою останній він проживає (а.с.14).

За змістом частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. і має право вчиняти щодо свого майна буді-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право користування чужим майном врегульовано главою 32 цього Кодексу і може бути встановлене для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Отже члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Викладені норми матеріального права дають підстави для висновку, що член сім`ї власника житла, має обмежене право користування приватним житлом і у разі створення ним перешкод для реалізації власником свого права користування власністю, в даному випадку перешкоди у реалізації власником права на отримання субсидії, за рішенням суду право користування члена сім`ї може бути припинено.

Правові норми сервітуту мають пріоритетне право застосування до спірних правовідносин, тому у зв`язку із доведеності факту не проживання відповідача без поважних причини більше одного року в квартирі, закон дозволяє визнати його такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі норми ч.2 ст. 405 ЦК України.

Як підтвердила позивач і це доводиться матеріалами справи на протязі останніх 7 років вона з колишнім чоловіком не пов`язана спільним побутом, тому і просить в судовому порядку визнати його, як колишнього члена сім`ї такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням її квартири.

Доказів щодо існування будь-якої домовленості між позивачем, як власником квартири, та відповідачем як членом сім`ї щодо подальшого його проживання у квартирі та користування житловим приміщенням суду не надано.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 , у зв`язку зі своєю відсутністю та не проживанням у вказаному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених для його перегляду або апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Липоводолинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення суду складено 18 грудня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: суду не відомий.

Суддя Д. В. Сізов