ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області(відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Ухвалою Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики передано за територіальною підсудністю на розгляд Печерському районному суду м. Києва.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року скасовано та направлено матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики до Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвалою Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики та призначено підготовче засідання.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення правил підсудності та направити справу для розгляду за встановленою підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що вона зареєстрована у АДРЕСА_1 , а тому справа підлягає розгляду саме Печерському районному суду м. Києва. Вказує, що в даному випадку особливості зобов`язання не є такими, виконання яких можливе лише у певному місці, а передбачені договорами правовідносини не є такими, які повинні виконуватись виключно за визначеним у договорах місцем виконання, оскільки повернення позики за умовами вказаних договорів визначено, в тому числі шляхом безготівкового перерахування коштів, тобто дистанційно. На думку відповідачки, суд першої інстанції помилково допустив визначення альтернативної підсудності, що свідчить про порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися (а.с. 177,178,179,180,181, 189,190), від представника відповідачки адвоката Клименка Е.Н. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого колегія суддів відмовила, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Згідно ж статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження неможливості прибути у судове засідання, призначене на 14 годину 50 хвилин 17 грудня 2019 року, адвокат Клименко Е.Н. посилався на завантаженість по іншим справам у місті Києві, а саме на розгляд справи № 761/47728/19 у Шевченківському районному суді міста Києва на 14 годину 15 хвилин, однак доказів на підтвердження того, що він не має можливості прибути до суду, у визначений час, для участі у судовому засіданні не надав, а тому, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції вважав, що справа підсудна Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до положень вказаної норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з наступних умов: в договорі зазначене місце виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК.

При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме договору позики № 3/06 з фізичної особою(позичальником) від 02 червня 2015 року, договору позики № 02/4 з фізичної особою(позичальником) від 20 березня 2015 року місцем виконання договорів є АДРЕСА_2 .

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про стягнення боргу за договорами позики за місцем виконання спірних договорів та за вибором позивача, посилаючись на ч.8 ст.28 ЦПК України та п.4 спірних Договорів.

Беручи до уваги те, що сторонами у спірних договорах визначено місце виконання спірного зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що дана справа підсудна Центрально-Міському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки місце виконання цих договорів є АДРЕСА_2, що територіально відповідає Центрально- Міському району м. Кривого Рогу.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково допустив визначення альтернативної підсудності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку особливості зобов`язання не є такими, виконання яких можливе лише у певному місці, а передбачені договорами правовідносини не є такими, які повинні виконуватись виключно за визначеним у договорах місцем виконання, оскільки повернення позики за умовами вказаних договорів визначено, в тому числі шляхом безготівкового перерахування коштів, тобто дистанційно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.8 ст. 28 ЦПК України підсудність визначається залежно від зазначеного в договорі місця виконання, а не лише виходячи з особливості зобов`язання, більш того визначення в договорі способів виконання договору стосується умов зобов`язання щодо способу виконання та форми розрахунків, а не щодо місця виконання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: