Єдиний унікальний номер судової справи: 489/5726/19
Номер провадження: 22-ц/812/2122/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів Самчишиної Н.В., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Рум`янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» (надалі ТОВ «Місто для людей Миколаїв») про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком,

в с т а н о в и л а:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Павлович Є.В. звернулася до суду з позовом до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» в якому просила визнати розірваним договір №2/74 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 16 липня 2018 року, починаючи з 04 грудня 2018 року.

В обґрунтування позову вказано, що 16 липня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , в особі уповноваженої особи органу відповідної місцевої ради та ТОВ «Місто для людей Миколаїв» укладено Договір № 2/74 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Співвласники багатоквартирного будинку на загальних зборах прийшли до згоди розірвати зазначений Договір № 2/74 та укласти новий з Комунальним підприємством «Дирекція єдиного замовника «Океан».

Посилаючись на вказані обставини та на те, що відповідач відмовляється визнавати Договір № 2/74 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком розірваним, позивачка просила про задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2019 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на підставі ч.1 ст. 31 ЦПК України передано до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Павлович Є.В. діючи в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити позовну заяву за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п.п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам Закону відповідає в повній мірі.

Передаючи справу на розгляд Корабельному районному суду м. Миколаєва за місцем знаходження будинку позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально відноситься до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсудність справ позовного провадження визначається розділом 3 главою 2 розділу І ЦПК України.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Положеннями ст. 30 ЦПК України визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, та такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Разом з тим поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є більш широке, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно». А тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав.

В роз`ясненнях, що містяться в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року зазначено, що згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виключна підсудність застосовується і до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, оскільки між сторонами виник спір з приводу розірвання договору, предметом якого є надання послуг з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин правил загальної підсудності за місцезнаходженням відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні положень діючого процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвал суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Павловичем Євгенієм Володимировичем залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Н.В. Самчишина

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.