КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Київ

Справа № 2-н-702/07

№ апеляційного провадження № 22-ц/824/2712/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Супрун Г.Б. 08 листопада 2017 року у м. Києві, у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві Перепелиці Артема Володимировича, заінтересована особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року ПАТ «Родовід банк» звернулося до суду першої інстанції із вказаною вище скаргою. Скарга обґрунтована тим, що 01 листопада 2007 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором. Державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Перепелицею A.B. 22 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на те, що державним виконавцем не було здійснено всіх необхідних дій, які передбачених Законом України «Про виконавче провадження», скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною, скасувати постанову головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця - відмовлено.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ПАТ «Родовід Банк», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність судового рішення, як такого, що постановлено з порушенням норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції мотивує свою ухвалу тим, що державним виконавцем було вжито всіх необхідних заходів з примусового виконання виконавчого документа, а тому скарга є необґрунтованою та безпідставною. Разом з цим, суд надав оцінку лише тим заходам, які були здійсненні державним виконавцем та відомості про які містилися у матеріалах справи, але не надав належної оцінки тим обставинам, що державним виконавцем при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа були вжиті не всі заходи, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд не надав оцінку тому, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 червня 2017 року ВП № 50858745 державним виконавцем не було конкретно вказано, до яких органів він здійснював запити з метою розшуку майна боржника. Тобто докази, що підтверджують не здійснення державним виконавцем усіх дій при примусовому виконанні виконаного листа, зазначені у самій оскаржуваній постанові. Також суд не надав належної оцінки факту відсутності відомостей про проведення державним виконавцем перевірок (та їх періодичності) передбачених ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що у звязку з неналежними діями та бездіяльністю державного виконавця на даний час рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року не виконане, що порушує права та законні інтереси AT «Родовід Банк». На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2007 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 20761,50 грн, та 118,81 грн судових витрат (а.с. 8,9).

Державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Перепелицею A.B. 22 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 11).

У скарзі на бездіяльність державного виконавця представник ПАТ «Родовід Банк» - Кононенко Д.А. послався на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції з урахуванням доводів скаржника та поданих доказів, виходив з того, що повернення виконавчого документа у зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення, а також безрезультатністю заходів щодо розшуку такого майна є правомірним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасника справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1,2,3 ст. 13 ЦПК України).

Так, скарга подана представником ПАТ «Родовід Банк» обгрунтована лише викладеннмя норм права, якими регламентується діяльність державного виконавця в ході вчинення виконавчих дій, натомість посилання на конкретні порушення, які допустив державний виконавець в ході даного виконавчого провадження скарга не містить, як і не містить обґрунтування бездіяльності державного виконавця. До скарги представником ПАТ «Родовід Банк» були додані лише копія судового наказу та копія постанови про його повернення стягувачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході виконання державним виконавцем судового наказу №2-11-702/07 не були вжиті всі необхідні і достатні заходи, спрямовані на забезпечення реального виконання судового наказу, передбачені ст. ст. 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє, оскільки заявником не конкретизовано, які саме заходи не були здійснені державним виконавцем та не надано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів.

Оскільки законодавством визначено, як один із основних принципів цивільного судочинства - принцип диспозитивності, який встановлює межі розгляду справи вимогам заявленим учасниками справи, відсутність чітко визначених скаржником дій, які він вважає неправомірними, унеможливлює здійснення їх перевірки судом. А перевірка всіх дій державного виконавця, проведених чи не проведених в ході виконавчого провадження нормам чинного законодавства не є обов'язком суду. У зв'язку з цим, відсутність перевірки судом матеріалів виконавчого провадження не є порушенням норм процесуального законодавства, і не вплинула на правильність постановленої судом ухвали.

З урахуванням встановлених обставин, доводів скарги та наданих скаржником доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій державного виконавця.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилом ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Таким чином, повернення ПАТ «Родовід Банк» судового наказу №2-11-702/07 жодним чином не обмежує його права на виконання судового наказу, не позбавляє можливості на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання в строк до 22 червня 2020 року.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку.

А отже наведені скаржником доводи не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 31 січня 2019 року.