Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 570/5831/16-ц

провадження № 61-34049св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - державне підприємство «Березнівське лісове господарство»

відповідачі: ОСОБА_1 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області у складі судді: Кушнір Н. В. від 02 березня 2017 року, та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Бондаренко Н. В., від 01 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року державне підприємство «Березнівське лісове господарство» (далі ДП «Березнівське лісове господарство») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ СК «Уніка») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2016 року сталося ДТП за участю автомобіля Mazda 626 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Syperb, належного ДП «Березнівське лісове господарство», яким керував працівник цього підприємства ОСОБА_2 . Внаслідок цього ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року за фактом ДТП вказано винним ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Уніка».

Отже, позивач просив стягнути з відповідачів різницю між завданим матеріальним збитком у розмірі 62 376, 63 грн та сумою страхового відшкодування у розмірі 39 234, 10 грн, що становить 23 143, 53 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2017 року, задоволено позовні вимоги ДП «Березнівське лісове господарство» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь ДП «Березнівське лісове господарство» 23 142, 53 грн у рахунок відшкодування шкоди та вирішено питання розподілу судових витрат. Відмовлено у позові ДП «Березнівське лісове господарство» до ПрАТ «СК «Уніка».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 , перевищує розмір страхового відшкодування, а тому з винної особи на користь позивача необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З огляду на виплату страховою компанією суми страхового відшкодування не підлягають до задоволення вимоги позивача до ПрАТ «СК «Уніка».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суд Рівненської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Рівненського районного суду від 02 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ДП «Березнівське лісове господарство» до ПрАТ «СК «Уніка» скасовано та провадження в цій частині закрито, на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ДП «Березнівське лісове господарство» до ОСОБА_1 , керувався положеннями статей 1166, 1187, 1188 ЦК України та виходив з того, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, визначається виходячи з реально понесених потерпілим витрат на відновлювальний ремонт транспортних засобів. Отже, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця невідшкодованої майнової шкоди, яка виникла між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю реально понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Провадження у справі стосовно ПрАТ «СК «Уніка», закрито оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ДП «Березнівське лісове господарство» відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач вважає, що суди попередніх інстанцій помилково вважають, що розміром матеріального збитку є вартість ремонту пошкодженого автомобіля. Оскільки основним нормативно-правовим актом, який встановлює процедуру та порядок визначення матеріального збитку завданого автомобілю є Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, при визначені розміру майнового збитку слід було застосовувати коефіцієнт фізичного зносу, що позивачем зроблено не було.

Крім того, зазначив, що позивач в якості доказу розміру матеріального збитку надав лише розрахунок станції технічного обслуговування (далі СТО) та акт виконаних робіт, однак вказані документи лише можуть підтвердити розмір витрат на ремонт автомобіля, в той час коли матеріальним збитком є вартість ремонту із застосуванням коефіцієнту зносу.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 570/5831/16-ц (провадження № 61-34049в18) призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 червня 2016 року на перехресті вулиць Дубенської і Приміська у місті Рівне сталося ДТП за участю автомобіля Mazda626 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Syperb, належного ДП «Березнівське лісове господарство», яким керував працівник цього підприємства ОСОБА_2 .

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та визнано винним у скоєнні цього ДТП. В результаті ДТП пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб та спричинено збитків на суму 62 376, 63 грн, які позивач сплатив га користь ТзОВ «Вук Експо», згідно з платіжним дорученням № 2536 з метою ремонту пошкодженого автомобіля.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК Уніка», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, франшиза 1 000 грн.

На підставі акту огляду (який проводився представником ПрАТ «СК «Уніка») пошкодженого автомобіля та розрахунку аварійного комісара із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини, що підлягають зміні, сума матеріального збитку становить 40 234, 10 грн та мінусом франшизи 1 000 грн, сума страхового відшкодування становить 39 234, 10 грн, які були перераховані виконавцю послуг.

Отже, позивач просив стягнути з відповідачів різницю між завданим матеріальним збитком у 62 376, 63 грн та сумою страхового відшкодування у 39 234, 10 грн, що становить 23 142, 53 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ДП «Березнівське лісове господарство» про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Уніка» не оскаржуються, то відповідно до статті 400 ЦПК України, їх законність в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК Українипередбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що в результаті винних дій ОСОБА_3 позивачеві спричинена шкода внаслідок пошкодження його автомобіля у розмірі 62 376, 63 грн, суди дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача 23 142, 53 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Доводи касаційної скарги про завищений розмір спричиненої позивачу шкоди є необґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються в замін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 , який є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року за результатом розгляду справи № 6-691цс15.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара