Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/10946/15-ц

провадження № 61-34085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30липня 2015 року у складі судді Савлук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 04 лютого 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ б/н, відповідно до умов якого відповідач 14 лютого 2010 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на

31 березня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 21 079,95 грн, з яких: 9 629,55 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 842,81 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 127,59 грн - пеня та комісія за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 980,00 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня

2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 079,95 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписана

ОСОБА_1 анкета-заява про надання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам'яткою клієнта, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, складають укладений між сторонами кредитний договір. Відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно з пунктом 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, сплачувати комісію на умовах, передбачених договором, а при порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 120 днів - сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн та 5 процентів від суми позову. Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, вимоги банку про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів, є обгрунтованими.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 30 липня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Заперечуючи проти вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів на його спростування, зокрема представник відповідача визнала обставини отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі

9 629,55 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30липня 2015 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що задовольняючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на відсутність у матеріалах справи доказів вручення ОСОБА_1 . Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Долучені позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису позичальника, а тому не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. За посиланням, вказаним у позовній заяві: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, розміщено текст Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», який не збігається за змістом «Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», доданих до позовної заяви, а тому висновки судів про те, що відповідач ознайомилася саме з таким їх текстом, грунтуються на припущеннях.

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява, не може вважатися ні кредитним договором у розумінні статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ні договором у розумінні статті 626 ЦК України, оскільки не містить істотних умов договору, та свідчить виключно про виявлення волі відповідача на отримання банківської послуги - оформлення на своє ім`я кредитної картки. До того ж, у анкеті-заяві від 04 лютого 2010 року відсутні посилання на «кредитний договір».

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не можевстановлювати або (та) вважатидоведеними обставини, що не буливстановлені в рішеннічи відкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабо недостовірність того чиіншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 лютого 2010 року

ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, у якій зазначила, що ознайомилася з Умовами та правилами надання послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифами банку, та просила надати їй банківську послугу - кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», встановивши кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7 процентів на місяць на залишок заборгованості, щомісячної комісії у розмірі 2,5 процентів річних.

Згідно з анкетою-заявою ОСОБА_1 видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом у розмірі2000,00 грн.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картковий рахунок НОМЕР_1 від 04 лютого 2010 року), у подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався позивачем, останньою зміною від 09 серпня 2012 року його зменшено до 10 000,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та здійснювала їх часткове повернення, що у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції не заперечував її представник - ОСОБА_2

Станом на 31 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 21 079,95 грн, з яких: 9 629,55 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 842,81 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 127,59 грн - пеня та комісія за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 980,00 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства), та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1049 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк»просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, на обгрунтування яких, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 лютого 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов) та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву від 04 лютого 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 04 лютого

2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України, 2004 року, доказування не може не може грунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у частині шостій статті 81 чинної редакції ЦПК України.

Оскільки обгрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом, тоді як підписана ОСОБА_1 анкета-заява не визначає порядку нарахування процентів та комісії, пені та штрафів, а також не конкретизує сум кредиту, до яких вони застосовуються, Верховний Суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 8 842,81 грн, комісії та пені у розмірі 1 127,59 грн, штрафів у розмірі 1 480,00 грн є необгрунтованими, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для їх стягнення, є помилковими.

В анкеті-заяві позичальника від 04 лютого 2010 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Ураховуючи наведене та з огляду на неповернення позичальником фактично отриманої суми кредитних коштів, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9 629,55 грн, є законними та обгрунтованими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, а апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку зазначених недоліків не усунув, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 30 липня 2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року у частині стягнення процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», за їх необгрунтованістю.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту, рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обгрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9 629,55 грн складає 45,68 процентів від заявлених позовних вимог), а тому відповідач має відшкодувати позивачеві витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 111,28 грн (243,60 * 45,68 / 100), а позивач повернути відповідачеві 54,32 проценти суми судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної та касаційної скарг, що становить 304,72 грн

((267,96 грн * 54,32 / 100) + (293,00 грн * 54,32 / 100)), а відтак з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 193,44 грн на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року, в частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, відмовити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 193,44 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик