РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 601/423/15-ц

2/609/14/2019

"01" лютого 2019 р. Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду - Ковтуновича О.В.

при секретарі - Сандулович О.М

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

експерта - Олійника В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шумськ цивільну справу №601/423/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Кременецького районного суду з позовом до ОСОБА_4, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання ОСОБА_4 за власний рахунок забрати з земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача за адресою АДРЕСА_1, торгівельний кіоск, власником якого вона є.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що позивач є співвласником будинковолодіння в АДРЕСА_1. Рішенням Кременецької міської ради № 130 від 25 травня 2000 року, йому та іншому співвласнику - його дружині ОСОБА_8, надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0696 га., для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Виготовити технічну документацію по вказаному рішенні він не може, оскільки міська рада перешкоджає цьому та не виконує рішення Кременецького районного суду від 22.10.2014 року, яким її зобов'язано надати позивачу та його дружині дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.

05 січня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач ОСОБА_4 купила в ОСОБА_9 металевий переносний кіоск, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні позивача і цільове призначення якої не дозволяє розташування на ній об'єктів торгівлі, та у якому постійно здійснюється торгівля і після рішення суду по аналогічних позовах змінюються власники, які є між собою родичами, для ухилення від виконання рішення суду. Так рішенням Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_10, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_10 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск. Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 березня 2012 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на вищевказані судові рішення відмовлено. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_10 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів. Однак з метою унеможливлення примусового виконання рішення суду про винесення кіоску за межі спірної земельної ділянки, ОСОБА_10 було проведено відчуження даного торгового кіоску, шляхом укладення 22 серпня 2012 року договору купівлі-продажу з ОСОБА_9 Рішенням Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_9 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск, який розташований на спірній земельній ділянці. Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року залишено без змін. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_9 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів. Однак з метою унеможливлення примусового виконання рішення суду про винесення кіоску за межі спірної земельної ділянки, ОСОБА_9 25 січня 2013 року уклала договір купівлі-продажу даного торгового кіоску з ОСОБА_4 Оскільки вказаний торгівельний переносний металевий кіоск не є нерухомістю і не внесений в державний реєстр нерухомості, то, відповідно, накладені судом арешти, з метою заборони відчуження торгівельного кіоска, для забезпечення виконання рішення суду, державними органами не можуть бути здійсненні, а відповідачами, які між собою є родичами - зухвало не виконуються. На даний час відповідач ОСОБА_4 в добровільному порядку відмовляється забрати придбаний переносний металевий торгівельний кіоск з земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, чим чинить йому перешкоди, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду. Вважають, що обставини, встановленні судовими рішенням, які набрали законної сили не потребують доведення. Окрім того, переносний металевий кіоск для здійснення торгівлі розташований на земельній ділянці, яка не має для цього цільового призначення і відповідачем здійснюється торгівля без будь-яких дозвільних документів.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили, що позивачами не підтверджено належним чином їх право користування земельною ділянкою відсутня технічна документація із землеустрою, не винесено меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), не виготовлено державний акт на право постійного користування землею. Відповідно до рішення Кременецького районного суду 17.12.2008 р., висновку експерта ТВ КНІСЕ від 28.02.2013 р., пояснень представника Держкомзему у Кременецькому районі чітко вказано, що земельні ділянки, які знаходяться в користуванні позивача та під кіоском не накладаються. Просять в позові відмовити.

Представник відповідача - Кременецької міської ради позов не визнала з причин невиконання ОСОБА_2 рішення № 130 від 25.05.2000 року в частині виготовлення технічної документації на право користування чи володіння землею. Однак не змогла пояснити суду, чому після скасування судом, отриманих ОСОБА_2 державних актів на право власності на вказану земельну ділянку, міська рада не надає дозвіл на виготовлення технічної документації на право користування чи володіння земельною ділянкою, чим не виконує рішення Кременецького районного суду від 22.10.20014 року.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У вказаній справі участь беруть ті самі особи, щодо яких встановлено обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - заперечень.

Так рішенням Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_10, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_10 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск. Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 липня 2012 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10 на вищевказані судові рішення відмовлено. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_10 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів.

Рішенням Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_9 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск, який розташований на спірній земельній ділянці. Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від18 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року залишено без змін. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_9 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів.

Вказаними рішеннями встановлено, що рішенням виконкому Кременецької міської Ради № 130 від 25 травня 2000 року позивачу та іншому співвласнику будинковолодіння надано в постійне користування земельну ділянку площею 0.0696 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1. Згідно паспортних даних позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, з жовтня 1985 року та з грудня 1988 року.

За договором купівлі-продажу від 16 грудня 1998 року ПП «Релакс» продало, а ОСОБА_10 купив металевий переносний кіоск площею 10 кв.м., який тимчасово встановлений в АДРЕСА_1. Право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій розміщений кіоск, не перейшло до ОСОБА_10 після купівлі кіоску, оскільки тимчасовий металевий кіоск не є об'єктом нерухомості. У відповідності до ст. 377 ЦК України право на земельну ділянку переходить до набувача при відчуженні об'єктів нерухомості, а не тимчасових споруд. Крім того, попередній власник металевого кіоску ПП «Релакс» 16 жовтня 1998 року уклав з Кременецькою міською Радою договір оренди земельної ділянки під кіоском терміном на 1 рік. В подальшому договір не продовжувався.

Після надання в постійне користування рішенням Кременецької міської Ради від 25 травня 2000 року за № 130 земельної ділянки позивачам для обслуговування будинку по АДРЕСА_1, 11.06.2001 року ОСОБА_10 уклав з позивачем договір оренди земельної ділянки площею 10.71 кв.м. для розміщення та обслуговування кіоску. Строк оренди 2 роки. В подальшому 5.06.2003 року було внесено зміни до договору, якими продовжено строк оренди земельної ділянки до 01.07.2006 року. В подальшому договір оренди не продовжувався.

На підставі дозволу відділу містобудування та архітектури від 03 вересня 2001 року за №19 ОСОБА_10 встановив малу архітектурну форму тимчасовий кіоск по торгівлі продовольчими товарами, який згодом був прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку (акт про прийняття в експлуатацію від 06.09.2001року).

Відповідно до схеми генплану та ситуаційної схеми на розміщення тимчасового металевого кіоску по торгівлі продовольчими товарами в АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_10, власником земельної ділянки вказаний - ОСОБА_2

Рішенням п'ятої сесії шостого скликання Кременецької міської Ради за №187 від 04 лютого 2011 року, ОСОБА_10 відмовлено в оформленні права власності на нерухоме майно МАФ «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року ОСОБА_10 відмовлено у визнанні права власності на торгівельний об'єкт «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по АДРЕСА_1

Постановою Львівського апеляційного Господарського суду від 01 червня 2011 року, рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2011 року у справі № 12/15/5022-249/2011 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_10, без задоволення.

В подальшому постановою Кременецького районного суду від 01.10.2010 року було визнано не чинним рішення Кременецької міської ради № 2166 від 17.12.2009 року «Про надання дозволу ОСОБА_10 на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1. Визнано не чинним рішення Кременецької міської ради № 2167 від 17.12.2009 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2, ОСОБА_8 по АДРЕСА_1. Визнано не чинним рішення Кременецької міської ради № 2295 від 11.02.2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФО-П ОСОБА_10 по АДРЕСА_1

Рішенням Кременецького районного суду від 17.12.2008 року, яке залишено в силі ухвалою Верховного Суду України від 14.10.2009року, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради №107 від 25.05.2000року « Про приватизацію земельних ділянок громадянами міста». Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 66 від 03.04.2001року «Про розгляд заяви ОСОБА_2, ОСОБА_8.», Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 242 від 24.11.2005року «Про надання дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на проведення добудови до власного житлового будинку по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданий Кременецькою міською радою 23.05.2001 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на 0,0717 га, оскільки при їх прийнятті було порушено законодавство, а саме: не враховано права суміжних землекористувачів, акт погодження земельної ділянки складений неповноважними на те особами, у приватизовану ділянку входить заїзд за магазином, тротуар, а також цільове призначення вказано для будівництва та обслуговування жилих та господарських будівель.

А ні вказаним рішенням Кременецького районного суду, а ні ухвалою Верховного Суду України не встановлено право ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_4 користування земельною ділянкою, з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських споруд, для розташування об'єктів торгівлі. Окрім того не визначено вказаними рішеннями розміру земельної ділянки, її меж для обслуговування магазину «Роксолана» та будинковолодіння позивача.

Висновок експертного дослідження № 735/13-32 від 28 лютого 2013 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження суд оцінює критично, оскільки експерти не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу правдивих висновків, окрім того експертам надавались разом із заявою копії недійсних з 2008 року державних актів.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В судовому засіданні, у режимі відео-фіксування судового процесу, експерт Олійник В.Л., дані викладені у висновку №680/17-22 від 08.05.2018 року, за результатами проведення ним судової земельно-технічної експертизи - підтримав.

Однак, суд вважає, що слід відхилити висновки експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1997/15-26 від 18.01.2016 року та №680/17-22 від 08.05.2018 року, оскільки в обох висновках експерт зазначає, що межі земельної ділянки , яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не сформованні з врахуванням прав суміжних землекористувачів, не вказують у дослідницькій частині про надання експерту документів, щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, на план-схемі фактичного використання земельної ділянки зазначають будинковолодіння, яке не належить сторонам по справі, однак ні у висновках, ні в описовій частині не посилаються на його власника чи користувача (з ймовірним правом користування чи володіння частиною, зазначеною у висновку, земельної ділянки іншим суміжним землекористувачем), однак зазначають, що земельна ділянка, яка знаходиться під МАФ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 не накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Окрім того, експертам надавалась інвертарна справа №881 будинковолодіння АДРЕСА_1, де знаходяться первинні документи, викопіровки спірної земельної ділянки із зазначенням її меж та розміру, однак експертами це не досліджувалось і причини у висновку не зазначались.

Також суд оцінює критично договір сервітутного (обмеженого) використання земельної ділянки від 8 червня 2017 року, оскільки Кременецькою міською радою суду не доведено, а судом не здобуто доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, надана ФОП ОСОБА_4 для зайняття підприємницькою діяльністю на законних підставах.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Постановою Кременецького районного суду від 01.12.2010 р. відмовлено ОСОБА_10 у позові до Кременецької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_8 Кременецького районного відділення Тернопільської регіональної філії «Центру державного земельного кадастру», де третьою особою, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача - управління держкомзему у Кременецькому районі про визнання недійсним рішення Кременецької міської ради № 130 від 25 травня 2000 року «Про надання в постійне користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_8 за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

В ході вказаного судового засідання встановлено, що постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кременецької міської ради, третьої особи ОСОБА_4 про визнання відмови протиправною, скасування рішень сесії Кременецької міської ради та спонукання до вчинення дій визнано дії сорокової сесії шостого скликання Кременецької міської ради при прийнятті рішеннь №2966, № 2912 від 4 квітня 2014 року протиправними. Скасовано вказані рішення, відповідно, щодо відмови в наданні ОСОБА_2 та ОСОБА_8 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою та укладення договору сервітутного (обмеженого) використання земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_1. Скасовано рішення сорок восьмої сесії шостого скликання Кременецької міської ради № 3325 від 30 вересня 2014 року щодо відмови в наданні ОСОБА_2 та ОСОБА_8 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Зобов»язано Кременецьку міську раду розглянути заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.

В судовому засіданні встановлено, що даний кіоск знаходиться по АДРЕСА_1 та у відповідача ОСОБА_4 відсутні правовстановлюючі документи на землекористування ділянкою, на якій розміщений кіоск.

Суд також критично оцінює доводи відповідача та її представника щодо відсутності у позивачів права на користування спірною земельною ділянкою. Правовою підставою належного землекористування позивачів є рішення Кременецької міської Ради № 130 від 25.05.2000 року, а відсутність технічної документації на спірну земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування будинковолодіння є наслідком невиконання Кременецькою міською радою постанови Кременецького районного суду від 22.10.2014 року.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на висновок експертного дослідження від 28.02.2013 року, згідно якого не існує накладення земельних ділянок позивачів та відповідача, скільки це суперечить висновку № 1063 судової земельно-технічної експертизи від 28.07.2008 року.

А згідно правил ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Право позивача порушено відповідачем, яка, купуючи вказаний кіоск, знала і повинна була знати про наявність вищевказаних рішень суду, які набрали законної сили і які зобов'язували попередніх власників кіоска власними силами забрати вказаний переносний металевий торгівельний кіоск із земельної ділянки по АДРЕСА_1, а наявність самого договору купівлі-продажу вказаного кіоска не породжує для відповідача прав землекористувача спірної земельної ділянки та не припиняє права користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_2, а тому воно підлягає поновленню шляхом задоволення позовних вимог позивача.

Судові витрати в сумі слід стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача, оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Залишити без змін заходи забезпечення даного позову, встановленні ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області 08 липня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 377 ЦК України, ст. 20, 116, 152 ЗК України, ст.ст. 19,43,263,264,265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок забрати з земельної ділянки по АДРЕСА_1 переносний металевий торгівельний кіоск, який придбаний нею по договору купівлі- продажу 25 січня 2013 року.

Стягнути із ОСОБА_4 та Кременецької міської ради Тернопільської області солідарно судові витрати в користь ОСОБА_2 в розмірі 4700 гривень 40 копійок .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шумський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 01 лютого 2019 року.

Суддя: О. В. Ковтунович