Постанова

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1742/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Новака Р.В.

від 05 вересня 2017року

по справі №757/25135/16-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними дії Прокуратури Київської області (далі - Прокуратура) та стягнути з Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 371 200,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями Прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 16.11.2009 слідчим відділом Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області порушено кримінальну справу щодо нього за фактом розтрати майна, яке було ввірене особі за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та пред'явлено відповідне обвинувачення. 30.11.2009 постановою старшого слідчого накладено арешт на належну йому частину квартири та застосовано запобіжний захід - підписка про невиїзд. 24.12.2009 постановою слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України закрита та порушена кримінальна справа за фактом розтрати майна за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та 25.12.2009 справа направлена до Прокуратури, а 05.02.2010 до суду.

Вказував також, що в період з лютого 2010 року по січень 2013 року справа неодноразово розглядалася судами, як першої так і апеляційної інстанцій, та поверталася до Прокуратури для проведення додаткового розслідування.

В подальшому згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань йому стало відомо, що справу закрито 30.08.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зазначав, що внаслідок протиправних дій працівників прокуратури безпідставно було арештовано його майно та обрано відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд; притягнуто до кримінальної відповідальності; кримінальна справа неодноразово поверталася на новий досудовий розгляд; неодноразово вручалися акти про підозру у вчиненні злочину; проводилися слідчі дії, що суттєво змінило його звичний спосіб життя, підірвало здоров'я та завдало душевних страждань.

Вважав, що вказані обставини є підставою для відшкодування моральної шкоди у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи; висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди.

Судом не взято до уваги, що завдана моральна шкода підтверджується постановою від 30.11.2009 СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1; обвинувальним висновком у кримінальному провадженні від 05.02.2010 щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України; постановою СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області про зміну обвинувачення від 03.02.2011; обвинувальним висновком від 20.07.2012 щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Судом не досліджено та не надано правової оцінки іншим доказам на підтвердження позовних вимог, а саме листам ТОВ «Транс-Логістик» від 15.03.2010 та від 22.04.2010; виписним епікризам Ірпінського військового госпіталю про проходження лікування з 19.12.2013 по 29.12.2013 та з 21.07.2014 по 30.07.2014.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд розглянув справу без врахування уточнення позовних вимог, які були подані до суду 21.02.2017.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 05.09.2017 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник Прокуратура Київської області подав відзив, посилаючись на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Вказував, що події, на які позивач посилається у своєму позові, були предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000101. За наслідком розгляду цього кримінального провадження судом ухвалено судове рішення.

Постанову про закриття кримінального провадження, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позову, винесено у іншому кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000268 не відносно ОСОБА_1, а по факту подій.

Посилаючись на те, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 не пред'являлася підозра, не накладався арешт на його майно, вважала, що з боку правоохоронних органів не вчинено жодних дій, які є підставами для відшкодування моральної шкоди та позивачем в свою чергу не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Крім цього, вказував, що позивачем не доведено безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між погіршенням його стану здоров'я та притягненням його до кримінальної відповідальності, зокрема здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні №000268 .

За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач - Державна казначейська служба України своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача Прокуратури Київської області - СлабковськаО.О. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідач - Державна казначейська служба України, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Державної казначейської служби України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями прокуратури внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень відповідача, пославшись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Дійсно, відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконність дій органів прокуратури, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що відносно нього закрито кримінальне провадження, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що свідчить про незаконність дій органів прокуратури та наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Таким чином, аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, та посилаючись на підстави завдання такої шкоди, внаслідок незаконних дій прокуратури, повинен довести незаконність таких дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність постанови про закриття кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000268, за відсутності складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано копію витягу з кримінального провадження №000268 та лист Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 26.11.2014 № 07/16.908.

Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що 11.07.2013 року органом досудового розслідування Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №000268 по факту кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України (2001) (а.с. 60).

В рішенні Конституційного суду України від 27.10.1999 № 9-рп/99 визначено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

З аналізу наданої позивачем копії Витягу з кримінального провадження №000268 вбачається, що у цьому кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно листа Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 26.11.2014 № 07/16.908 адвокату Юрчуку Ю.Л., на його адвокатський запит (Вх. №5274 від 25.11.2014) повідомлено, що кримінальне провадження, відомості про яке 11.07.2013 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000268 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, закрито 30.08.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 61).

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2014 вбачається, що слідчим СВ Броварського МВ (з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Зінченко Я.Ю., під час досудового розслідування та збирання доказового матеріалу у кримінальному провадженні № 000268, об'єктивних доказів, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення, виявлено не було. Кримінальне провадження №000268 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального порушення, передбаченого ст. 191 КК України (а.с. 128-129).

В резолютивній частині цієї постанови вирішено питання про направлення її копії всім особам, яких вона стосується. У зв'язку з тим, що у цьому кримінальному провадженні жоднійособі не було пред'явлено підозри, копію постанови направлено прокурору та потерпілим.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що в матеріалах справи наявні докази щодо кримінального провадження відносно ОСОБА_1, а саме постанова від 30.11.2009 СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1; обвинувальний висновок у кримінальному провадженні від 05.02.2010 щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України; постанова СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області про зміну обвинувачення від 03.02.2011; обвинувальний висновок від 20.07.2012 щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Перелічені позивачем в апеляційній скарзі докази, що наявні в матеріалах справи, стосуються іншого кримінального провадження №000101, в якому ОСОБА_1 пред'являлося обвинувачення, накладався арешт на майно, повідомлялося про підозру.

Матеріали справи не містять доказів, що у кримінальному провадженні №000268, яке є предметом спору, ОСОБА_1 повідомлялося про підозру, накладався арешт на його майно.

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури Київської області Слабковська О.О. пояснила, що в провадженні слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області перебувало два кримінальних провадження за фактом привласнення чи розтрати майна ТОВ «Тран-Логістік», а саме кримінальне провадження №000101, порушене відносно ОСОБА_1, та кримінальне провадження №000268 порушене за фактом злочину. Матеріали кримінального провадження №000268, відкритого за фактом закрито на підставі постанови слідчого. За результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №000101, яке порушено відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, судом ухвалено рішення, а саме 09.06.2015 постановлено ухвалу, якою звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 07.02.2013 та закрито кримінальне провадження, у зв'язку із закінченням строків давності. Тобто, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито з нереабілітуючих підстав.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що особисто звертався до прокуратури із заявою про закриття кримінального провадження за строком давності. Зазначав, що ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2015 він не оскаржував.

Ураховуючи викладене, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази, що у кримінальному провадженні №000268 ОСОБА_1 пред'являлася підозра, виносилася постанова про накладення арешту на його майно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки суд вирішує позов в межах заявлених позовних вимог, і позивачем не заявлялися вимоги щодо встановлення факту незаконних дій відповідача у кримінальному провадженні №000101, судом правомірно не взято до уваги надані позивачем докази на підтвердження завдання моральної шкоди, погіршення стану здоров'я, внаслідок кримінального переслідування відносно нього.

Наявні в матеріалах справи виписка з медичної картки хворого ОСОБА_1 та виписні епікризи не доводять безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між погіршенням стану здоров'я позивача з внесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження №000268 по факту кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України (2001).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що внаслідок відкритого кримінального провадження №000268 його було звільнено з роботи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме з наказу про звільнення від 30.11.2009 ОСОБА_1 звільнено з роботи, у зв'язку з втратою довіри (а.с. 63).

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано заяви про збільшення позовних вимог спростовуються матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 19.05.2017, в якому судом першої інстанції повідомлено про надходження від позивача уточненої позовної заяви (а.с. 112 на звороті). До того ж в описовій частині оскаржуваного рішення судом викладено короткий зміст позовних вимог з урахуванням уточнень позовної заяви.

Позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №000101, позовні вимоги заявлено лише з підстав закриття кримінального провадження №000268.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай