Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 334/1310/17

провадження № 61-10343св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа 1 - ОСОБА_3 ,

третя особа 2 - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2018 року у складі судді Добрєва М. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що у липні-серпні 2008 року він з дружиною прийняли рішення про придбання трикімнатної квартири у Комунарському району м. АДРЕСА_1 . Переглянувши безліч варіантів, одним з яких була квартира АДРЕСА_2 . Втім, квартира була у незадовільному стані, потребувала капітального ремонту. Огляд квартири проводився у присутності працівника агентства нерухомості та ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від ОСОБА_5 , сестрою якого вона назвалася. Вартість квартири складала 60 000 доларів США. Ціна була зависока, але розташування квартири їх влаштувало і вони домовилися зустрітися з власником квартири.

Через декілька днів вони зустрілися у квартирі з ОСОБА_5 який повідомив, що готовий продати квартиру, але за умови, що позивач передасть йому майже всі грошові кошти за продаж, на великий термін, оскільки йому необхідно погасити борги у залі ігрових автоматів, у кредитній спілці, у ломбарді, де він залишив свій паспорт та перед родичами, оскільки у нього не було грошей на поховання матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті 1/2 частина квартири ще не була переоформлена через відсутність грошових коштів. Крім того, він ще повинен був придбати собі житло, через що просив аванс у розмірі 45 000 доларів США, а свою квартиру пропонував придбати за 60 000 доларів США.

Для придбання вказаної квартири він звернувся до банку.

10 жовтня 2008 року між позивачем і акціонерним банком «Факторіал-Банк» було укладено кредитний договір № 594-в/37 під заставу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_3 , за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 33 000 доларів США, а з ОСОБА_5 вони домовилися про зниження вартості його квартири до 50 000 доларів США та придбання її на запропонованих ним умовах.

05 листопада 2008 року в агентстві нерухомості між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір, за яким сторони домовилися не пізніше 01 червня 2009 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за ціною 50 000 доларів США.

У забезпечення виконання умов договору позивач передав ОСОБА_5 авансовий платіж у розмірі 45 000 доларів США. У свої чергу ОСОБА_5 прийняв на себе обов`язок оформити спадщину після померлої матері та погасити свої борги, та підібрати собі варіант квартири для придбання.

Приблизно 15-20 листопада 2008 року позивач зустрівся з ОСОБА_5 в його квартирі і він показав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10 листопада 2008 року, після цього він ще декілька разів зустрічався з ОСОБА_5 та пропонував йому оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса, але, з його слів, він ніяк не міг підібрати житло для себе.

У визначений договором строк основний договір купівлі-продажу квартири оформлений не був через ухилення від цього ОСОБА_5 .

З травня 2009 року він почав розшукувати ОСОБА_5 , на квартирі його не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Згадавши про довіреність на ім`я сестри ОСОБА_3 , позивач поїхав за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_4 і вона пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер і надала позивачу копію свідоцтва про його смерть.

ОСОБА_3 повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_5 отримав від позивача аванс, але відношення до цих грошей не має, він розрахувався зі всіма боржниками та підібрав варіант однокімнатної квартири, за яку передав незначний аванс, але оформити договори купівлі-продажу не встиг, бо раптово помер. Між тим, пообіцяла оформити спадщину після його смерті і виконати до кінця його зобов`язання, продавши квартиру позивачу.

У кінці 2010 року ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 , що спадщину після смерті ОСОБА_5 вони оформили на його рідних тіток, так як вони є спадкоємцями ближчої черги ніж вона і вони готові продати позивачу квартиру. Але, оскільки на цей час ціни на нерухомість впали, позивач ніс збитки, пов`язані з отриманим кредитом, а за квартиру необхідно доплатити ще 5 000 доларів США, хоча вона таких грошей не коштувала, позивач відмовився від її придбання та запропонував їй шукати покупця на квартиру хоча б за яку ціну, а позивачу повернути грошові кошти.

10 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 17 000 доларів США, про що надав їй розписку.

08 вересня 2011 року ОСОБА_1 частково погасив заборгованість перед банком у розмірі 14 000 доларів США.

У серпні 2011 року ОСОБА_3 повідомила, що рішення суду, на підставі якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_5 оскаржено його батьком і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 липня 2011 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 була ОСОБА_8 , яка придбала її 12 лютого 2011 року за договором купівлі-продажу.

Після цього почалися судові спори за участю ОСОБА_9 і ОСОБА_3 , а він почав чекати судового рішення про те, хто таки буде визнаний спадкоємцем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року, по цивільній справі № 2-3346/11 ОСОБА_3 відмовлено у позові у повному обсязі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року, по цивільній справі № 333/8614/14-ц визнано право власності за ОСОБА_9 на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 після смерті ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом та витребувано квартиру у ОСОБА_4 та повернуто зазначену квартиру ОСОБА_9 .

На стадії апеляційного провадження, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, його правонаступником визнано його дружину ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що оскільки за життя ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу так і не було посвідчено, а грошові кошти повернуті не у повному обсязі, враховуючи, що правонаступником померлого на теперішній час є ОСОБА_2 , яка відповідно до статті 1281 ЦК України, повинна відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_5

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі еквівалентному 28 000 доларів США на день винесення рішення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до нотаріуса із претензією кредитора до спадкоємців, після смерті ОСОБА_5 , в порядку передбаченому статті 1281 ЦК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 334/1310/17 та витребувано її з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди відмовили у задоволенні позову лише з однієї формальної підстави пославшись на частину другу статті 1281 ЦК України. ОСОБА_9 помер у травні 2015 року, ураховуючи, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до спадкоємців ОСОБА_9 одразу після отримання ухвали суду від 19 жовтня 2016 року, то річний строк вимоги встановлений статтею 1281 ЦК України він не порушив.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липня 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Указувала, що ОСОБА_1 не скористався у встановленому законом порядку своїм правом на звернення до нотаріальної контори протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 05 листопада 2008 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_5 (продавець) укладено договір, згідно якого сторони домовились до 01 червня 2009 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , за ціною еквівалентною 50 000 доларів США.

Огляд квартири проводився у присутності працівника агентства нерухомості та ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від ОСОБА_5

10 жовтня 2008 року між позивачем і акціонерним банком «Факторіал-Банк» укладено кредитний договір № 594-в/37 під заставу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_3 , за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 33 000 доларів США.

У забезпечення виконання умов договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 авансовий платіж у розмірі 45 000 доларів США. У визначений договором строк договір купівлі-продажу квартири оформлений не був через ухилення від цього ОСОБА_5 .

У 2009 році, звернувшись до ОСОБА_3 позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 23 січня 1998 року, виданого Комунарською районною радою.

20 липня 2009 року ОСОБА_9 звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5

ОСОБА_3 доводилася померлому двоюрідною сестрою і є спадкоємцем п`ятої черги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-2362/10 від 27 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_9 був усунутий від права на спадщину після смерті сина ОСОБА_5 .

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-9867/10 від 25 листопада 2010 року вищевказане рішення залишено без змін.

18 грудня 2010 року державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н. П. видані свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5 по 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є рідними тітками померлого.

12 лютого 2011 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І. І.

З довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2015 року вбачається, що 15 лютого 2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірну квартиру.

10 березня 2011 року позивач отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 17 000 доларів США, про що надав розписку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-2362/10 від 27 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області № 22-9867/10 від 25 листопада 2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-3346/11 від 24 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , треті особи Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, встановлення факту перебування спадкодавця в безпорадному стані, усунення від права на спадкування за законом було відмовлено у позові в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/1182/14 від 19 березня 2014 року зазначене рішення залишено без змін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/8614/14-ц від 20 березня 2015 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, про витребування майна з чужого володіння, скасування державної реєстрації задоволено частково.

Визнано свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчені державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н. П. недійсними.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом.

Витребувано квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 та повернуто зазначену квартиру ОСОБА_9 .

На стадії апеляційного провадження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер. Правонаступником після смерті ОСОБА_9 визнано його дружину ОСОБА_2 .

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/10/16 від 09 лютого 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року залишено без змін.

Крім того, даною ухвалою встановлено, що лише ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року, яка вступила в законну силу, права ОСОБА_9 , як спадкоємця першої черги на спадщину після смерті сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , були поновлені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/8614/14-ц від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/10/16 від 09 лютого 2016 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України (у редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Проте за положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Суд установивши, що позивач з моменту смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про яку він знав з 2009 року, до подачі позову у цій справі - до березня 2017 року не заявляв жодних вимог до спадкоємців ні особисто, ні до нотаріуса, ні шляхом подачі позову до суду.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська