Справа № 591/6595/18
Провадження № 2/591/879/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Майбороди А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовною заявою ОСОБА_3 в особі представника адвоката Цюпки Олександра Віталійовича до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 в особі представника адвоката Цюпки О.В. звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_4 та свої вимоги мотивує тим, що позивач є колишнім чоловіком доньки відповідачки ОСОБА_5 , з якою офіційно розлучився у 1998 році, але тривалий час (до березня 2011 року) проживав разом та вів спільний бізнес. Восени 2011 року позивач у своєї матері - ОСОБА_6 придбав частку у розмірі 90% статутного капіталу підприємства «Саяни» у формі товариства з обмеженою відповідальністю. Власником інших 10% у статутному капіталі та його керівником являлась ОСОБА_5 .

Зазначає, що діюче на той час законодавство, Закон України «Про господарські товариства» вимагало, у разі відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальність на користь третіх осіб, отримання згоди від інших учасників. Скориставшись своїм привілеєм, ОСОБА_5 зажадала від позивача, щоб той склав на ім`я її матері ОСОБА_4 розписку про начебто отримання в останньої грошових коштів в сумі 10000 доларів США. Необхідність складання такої розписки ОСОБА_5 пояснила тим, що цей документ буде гарантією того, що позивач буде намагатися виключити її з числа учасників ТОВ «Саяни».

Піддавшись шантажу ОСОБА_5 , позивач у присутності своєї матері склав вищевказану розписку. При цьому будь-яких грошових коштів він ні від ОСОБА_4 , ні від її доньки не отримував.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати недійсним договір позики, який посвідчено розпискою ОСОБА_3 про отримання в борг у ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 10000 доларів США.

20 листопада 2018 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у зазначеній справі було відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11 лютого 2019 року на 09 год.30 хв.

28 грудня 2018 року від представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Сукач О.С. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позов необґрунтований і є намаганням позивача уникнути повернення грошових коштів взятих у борг у ОСОБА_4 . Повідомляє, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 справі № 2/591/1482/17 про розірвання договору займу, стягнення грошових коштів за договором. Відповідач ОСОБА_8 заперечував, що він укладав цей договір і на обґрунтування посилався на те, що підпис на договорі виконаний не ним. У справі була проведена судова почеркознавча експертиза, за висновком якої підпис на цьому договорі виконаний ОСОБА_3 . Після ознайомлення з цим експертним висновком Зновенко подав до суду позов, в якому вже посилається на те, що угода була укладена з ОСОБА_9 без наміру створення наслідків, і він коштів за договором позики не отримував. Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та намагається уникнути необхідності повертати кошти отримані при укладанні договору позики з ОСОБА_4 .

Вважає, що не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що він не отримував від ОСОБА_4 коштів за розпискою. На той час ОСОБА_4 , як представник, діючи за дорученням, продала квартиру і мала кошти від продажу квартири. Викладені факти підтверджуються довіреністю та договором купівлі продажу, що знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2/591/1482/17.

Позивач просив її надати кошти в борг, посилаючись на тяжкий стан, що склався на підприємстві. Він бажав приватизувати додатково частину приміщення, де знаходилося кафе і йому необхідні гроші. При цьому він посилався, що віддасть їй кошти, як тільки продасть приміщення кафе. Кошти вона передавала позивачу в присутності 2-х свідків, так як вже на той час не дуже довіряла позивачу. Але ж він був чоловіком її дочки, батьком її онука і вона не могла не допомагати йому, не могла відмовити у грошах, тим більше, що він запевняв її, що бере у неї гроші не на тривалий час.

Не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що угода укладалася ним під тиском в зв`язку з отриманням згоди іншого учасника ТОВ на передачу частки в ТОВ «Саяни». Законом та статутом ТОВ «Саяни» передбачене право учасника на передачу частки в статутному фонді третім особам і цей порядок не відповідає тому, що вказує позивач.

Не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що він не пропустив строку позови давності. Сам позивач вказує, що договір позики був укладений 24 листопада 2011 року. Як посилається позивач, цей договір був фіктивним і при його укладанні він не отримував коштів. Таким чином позивач з часу написання ним розписки знав, що взяв на себе обов`язок про повернення коштів, яких не брав в борг, але ж він не звертався до суду про визнання цього договору недійсним протягом 7 років. І навіть, коли ІІІубіна звернулася до суду з позовом про стягнення зі Зновенка коштів за цим договором позики, єдиним запереченням з боку позивача було те, що позивач розписки не писав і підпис на розписці виконаний не ним. Навіть тоді, позивач не подав зустрічного позову про визнання договору недійсним. Таким чином, позивачу було з часу написання розписки відомо про порушення його прав, було відомо, що у ОСОБА_9 виникло право вимоги щодо повернення коштів за розпискою, але у встановлений законом строк він не звернувся з позовом про визнання договору недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та за пропуском строку позовної давності (а.с. 23-24).

11 лютого 2019 року підготовче засідання було відкладено на 11 квітня 2019 року в зв`язку з відрядженням головуючого судді Сидоренко А.П.

11 квітня 2019 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 02 травня 2019 року в зв`язку з клопотанням представника позивача надати час для ознайомлення з відзивом на позов.

15 квітня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що відповідач ніколи не мала у розпорядженні грошових коштів у сумі 10000 доларів США. Договір купівлі-продажу від 31 жовтня 2009 року, на який відповідачка посилається у відзиві, не може слугувати належним та допустимим доказом підтвердження про наявність у неї грошових коштів в сумі 10000 доларів США. Зазначає, що з вказаного договору вбачається, що продавцем квартири по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_10 . Сума продажу квартири склала 67000 гривень. Тобто, власником грошових коштів в сумі 67000 гривень, отриманих від продажу квартири за вказаним вище договором, є ОСОБА_10 , отже вказаний договір не може свідчити про наявність у розпорядженні відповідача 10000 доларів США. Довіреність, на яку посилається відповідачка у своєму відзиві, стосується доручення ОСОБА_10 ОСОБА_4 здійснити представництво її інтересів під час оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_11 . У вказаній довіреності відсутні повноваження ОСОБА_4 розпоряджатися належним ОСОБА_10 коштами. Таким чином вказаний документ не може підтверджувати будь-яких обставин, що стосуються предмету позову (а.с.46).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 травня 2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу для розгляду по суті на 11 липня 2019 року о 16 год. 00 хв.

11 липня 2019 року у зв`язку з зайнятістю головуючого у адміністративній справі №591/4276/19, провадження №2-а/591/259/19 за адміністративним позовом Сумського прикордонного загону до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_12 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, розгляд справи відкладено до 02 жовтня 2019 року, 16 год. 30 хв.

02 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено до 10 грудня 2019 року в зв`язку з клопотанням відповідачки, неявкою в судове засідання позивача та його представника.

В зазначеному судовому засіданні представник позивача адвокат Цюпка О.В. позовну заяву підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Сукач О.С. в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала та просила суд відмовити у позові з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, свідка, дослідивши надані суду документи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду встановлено що 19 жовтня 1998 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_4 гроші в сумі 10 000 доларів США. Зазначену суму зобов`язався повернути після реалізації приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в день підписання договору купівлі-продажу зазначеного приміщення (нежитлове приміщення, кафе «Рондо»). Присутні: ОСОБА_5 , ОСОБА_13 (а.с. 6).

З договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі від 23 листопада 2011 року вбачається, що ОСОБА_13 продала ОСОБА_3 частку в статутному капіталі підприємства «Саяни» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю. Розмір усієї належної продавцю частки у статутному капіталі Товариства складає 90,00% -337 грн. 50 коп. (а.с. 8).

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснила, що з позивачем перебувала у шлюбі з 1986 року, прожили 23 роки. По документам вона з позивачем розлучилася трохи раніше, але жили сумісно до 2010 року. В кінці 2010 року вони ще проживали разом. У 2011 році позивач попросив у її матері гроші, бо був важкий стан у кафе. За декілька років до цього мама продала квартиру брата, і в неї були кошти. В міській раді мало вирішитися питання про викуп приміщення кафе. Позивач попросив 10 000 доларів США, і пообіцяв після викупу кафе повернути гроші. При складанні розписки були присутні: вона, її мати і ОСОБА_14 . Через деякий час мати пішла до позивача, щоб він повернув кошти, на що він її образив та вигнав. Свідок пояснила, що гроші у матері були, бо у неї помер брат, який у заповіті вказав, що гроші заповідає сестрі Лосицькій. Але сестра не просила її повернути гроші, і вони зберігалися у матері. Також пояснила, що у неї є рідний брат, який мешкає у Франції, і він допомагає коштами регулярно. Пояснила, що вона дуже захворіла, не могла працювати у кафе, і пішла від позивача, бо він змушував її працювати. Свідок зазначила, що вона була директором кафе «Рондо» ТОВ «Саяни», мала свої установчі проценти. Вказала, що позивач питав у неї згоду на те, щоб ОСОБА_13 переоформила частку товариства на нього, з приводу чого вона не заперечувала, вимог написання розписки про отримання коштів взамін такої згоди вона не висловлювала.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Обгрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_3 посилається на те, що оспорюваний правочин вчинений без наміру сторін створення правових наслідків, які ним обумовлювалися: позивач не мав наміру отримання в борг у відповідачки грошові кошти в сумі 10000 дол. США та не отримував їх в останньої, а також відповідачка не передавала позивачу в борг грошових коштів у сумі 10000 дол. США, проте позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність умислу всіх сторін на його вчинення без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Факт звернення відповідачки до позивача з вимогою про повернення коштів свідчить про наявність наміру позикодавця ОСОБА_4 під час укладення зазначеного правочину на реальне настання наслідків у вигляді повернення грошової суми позичальником ОСОБА_3 .

Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо вимоги скласти розписку про отримання грошових коштів з підстав необхідності відчуження частки у статутному капіталі підприємства «Саяни».

Так, у відповідності до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла на час укладення договору позики) учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено.

У разі придбання частки (її частини) учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов`язане реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує одного року, або зменшити свій статутний капітал відповідно до статті 52 цього Закону. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством.

З вказаного вбачається, що нормами діючого на момент укладення договору позики законодавства не встановлено обов`язку отримання згоди від учасників товариства в разі відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, чим обумовлює заявлені позовні вимоги позивач.

В абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, визначених ст.ст. 218, 1051 ЦК України, на підтвердження його доводів щодо безгрошовості позики.

Доводи позивача щодо того, що йому не передавались та він не отримував від відповідачки грошові кошти в сумі 10000 доларів США суд не може прийняти до уваги, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю формою такий документ засвідчує як його укладення, так і умови договору, а також підтверджує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За таких обставин доводи заявленого позову не знайшли свого підтвердження належними та допустимим доказами, а тому заявлені позивачем вимоги про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 141, 258- 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в особі представника адвоката Цюпки Олександра Віталійовича до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2019 року.

Суддя А.П.Сидоренко