ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/1610/18

провадження № 22-ц/4809/325/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко - Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів»,

представник відповідача - ліквідатор Авраменко І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року у складі судді Іващенка В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати.

Зазначала, що вона працювала у ДП "Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів", 19 квітня 2012 року звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні їй була видана трудова книжка, але не було проведено розрахунок. Неодноразово зверталась до відповідача, проте належні їй кошти не виплачені. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборговану заробітну плату в сумі 3649 грн.14 коп., 180 839 грн. 04 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 квітня 2012 року по 02 липня 2018 року та 5021 грн.21 коп. - компенсації втрати частини заробітної плати, а всього 189 509грн.39 коп. (а.с.1-3).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів" на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3649 грн. 14 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів в розмірі 5021 грн. 21 коп. В решті позову відмовлено. Розподілено судові витрати (а.с. 41-43).

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідач нарахував, але при звільненні не виплатив позивачці компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3649 грн.14 коп., у зв?язку з несвоєчасним розрахунком, підлягає до стягнення компенсація втрати частини грошових доходів позивача.

Відмовляючи у стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважав недоведеним наявність боргу підприємства по заробітній платі перед позивачем.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не врахував, що відповідач не виплатив їй у день звільнення всі належні їй суми (а.с. 47-49).

10 грудня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача ( а.с. 51).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, 22 грудня 2018 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 30 січня 2019 року (а.с. 52, 56).

Представник відповідача, який отримав копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 62).

В судове засідння апеляційної інстанції сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2008 року працювала у Державному підприємстві "Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів" на посаді економіста з планування.

Наказом № 12 від 19 квітня 2012 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджуються записами в трудовій книжці (а.с.4).

У день звільнення з ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку.

Довідкою ДП "Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів" № 02-07/211 від 08 листопада 2017 року підтверджується, що станом на 17 жовтня 2017 року заборгованість із виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 3649 грн. 14 коп. (а.с.5).

Вказані кошти відповідно до довідки ДП "Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів" №02-07/238 від 04 травня 2018 року є нарахованою у квітні 2012 року компенсацією за невикористану відпустку (а.с.22).

Статтею 21 КЗпП України передбачений обов'язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз?яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Позов про стягнення заборгованості із заробітної плати (а.с.41-43) суд задовольнив у повному обсязі.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд безпідставно вважав, що невиплачена відповідачем при звільненні позивачу компенсація за невикористану відпустку не є заборгованою заробітною платою, а тому не підлягає застосуванню ст.117 КЗпП України.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 цього закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Таким чином, встановивши заборгованість із заробітної плати в сумі 3649 грн. 14 коп., яка не була виплачена при звільненні та стягнувши її на користь позивача, суд дійшов безпідставного висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Абзацем 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено: обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Це означає, що подією для визначення розрахункового періоду при розрахунку компенсації за невикористану відпустку є нарахування (виплата) такої компенсації. Тому нараховується та виплачується компенсація за відпустку у тому місяці, в якому видано (затверджено) наказ про її виплату.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач просила стягнути на її користь середній заробіток з 20 квітня 2012 року по 02 липня 2018 року (а.с.1-4, 47-49). День звільнення 19 квітня 2012 року є останнім робочим днем, тому середній заробіток обраховується з наступного дня після звільнення, тобто з 20 квітня 2012 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 20 квітня 2016 року та в межах заявлених позовних вимог по 02 липня 2018 року.

Розмір середньоденнього заробітку, здійснений позивачем на підставі даних форми ОК-5, який відповідачем не заперечувався, становить 116 грн.52 коп.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

За період з 20 квітня 2012 року по 02 липня 2018 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 1552 дні (2012 рік - 176 р.дн.; 2013 рік - 251 р.дн.; 2014 рік - 251 р.дн.; 2015 рік - 251 р.дн.; 2016 рік - 251 р.дн.; 2017 рік - 249 р.дн.; 2018 рік - 123 р.дн). Середній заробіток складає 180 839 грн.04 коп. (116,52х1552), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки суд першої інстанції в частині відмови у позові щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні допустив порушення норм матеріального права, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.3, п.4 ст.376 ЦПК України рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

За правилами ст.141 ЦПК України, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині судового збору. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1895 грн.09 коп. за подачу позовної заяви та 2842 грн.63 коп. за подачу апеляційної скарги (1895,09х150%), всього 4737 грн.72 коп..

Керуючись ст. 268, п. 2 ч.1 ст. 374, п.3, п.4 ч .1 ст. 376, ст.ст.381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2018 року в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, а рішення в частині судового збору змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» (місце знаходження 27519, с. Павлівка, Світловодський район, вул. Леніна, 2А, ), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 180 839 грн. 04 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» на користь держави судовий збір в сумі 1895 грн. 09 коп. за подачу позовної заяви та 2842 грн. 63 коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 4737 грн.72 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року .

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко