Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1802/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коренюка В.П.

у цивільній справі №279/1802/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом. Банк просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість по кредиту в розмірі 58 207,00 доларів США та сплачені судові витрати в сумі 23 190,48 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору №283/1-269, який укладений 04 липня 2008 року, ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у сумі 29500,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки 14,00% річних з кінцевим терміном повернення до 10.07.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором 04 липня 2008 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ "Укрсоцбанк" договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. У порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язань за договором належним чином не виконує та станом на 26.01.2017 року має заборгованість в сумі 58 207,00 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 28 107,51 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 30 099,49 доларів США.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права. Зокрема зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з висновку, що позивач, звернувся до суду за межами строку позовної давності, встановленого процесуальним законом, що є самостійною підставою для відмови в позові. Проте, апелянт вважає такий висновок суду незаконним. Кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитним договором № 283/1-269 від 04 липня 2008 року є 03 липня 2018 року. Посилання суду в своєму рішенні на пункт 4.4 кредитного договору щодо визначення початку перебігу строку позовної давності, починаючи із 91 календарного дня невиконання (неналежного виконання) є помилковим. Зазначений пункт кредитного договору не можна розцінювати як зміну строку договору, оскільки усі зміни до договору можуть бути внесені виключно у письмовій формі з урахуванням пункту 7.1 кредитного договору. Додаткових угод про зміну строку користування кредитом між сторонами не укладалося. Тому вважає, що строк користування кредитом та строк виконання зобов`язань в повному обсязі не змінився. Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Крім того, з договору поруки від 04.07.2008 року вбачається, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором. Тому вимоги банку до позичальника та поручителя щодо повернення заборгованості за кредитним договором є законними і обґрунтованими. Проте суд на ці обставини уваги не звернув та не дав їм належної оцінки.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору №283/1-269, укладеного 04 липня 2008 року, ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у сумі 29 500,00 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.07.2018 року (а.с.5-16).

У порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язань за договором належним чином не виконує та станом на 26.01.2017 року має заборгованість в сумі 58 207,00 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 28 107,51 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 30 099,49 доларів США (а.с.31-34).

Згідно з п.1.1.-1.1.1,1.1.2 Договору кредиту банк надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 29 500,00 доларів США, зі сплатою 14% річних та наступним погашенням суми основної заборгованості, починаючи з 04.07.2008 року до 10 числа кожного місяця в сумі 246,00 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 03.07.2018 року в сумі 226,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України, 04 липня 2008 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки (а.с.23-24).

Згідно із п.3.3.7. та п.3.3.9. кредитного Договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.2.4.,2.5. цього Договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього Договору.

За умовами п.1.1.1. Договору кредиту сторони визначили, що погашення суми основної заборгованості здійснюється до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Відповідно до п.2.4.1. кредитного договору сплата процентів здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно п. 2.4. цього Договору у попередній робочий день.

Відповідно до п.4.3. Договору кредиту визначено, що у разі порушення строку перерахування кредитних коштів, передбаченого пунктом 3.1.1. цього договору, з вини кредитора, кредитор сплачує позичальнику пеню в розмірі 0,005 процента від несвоєчасного перерахування суми кредитних коштів за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно довідки № 10.1-87/1502 від 26 січня 2017 року, наданої позивачем, зазначено, що 30 грудня 2008 року був здійснений останній платіж з погашення основної заборгованості за кредитом ОСОБА_1 та 27 вересня 2013 року був здійснений останній платіж зі сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно Статуту АТ «Укрсоцбанк» 26.04.2018 року Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування Банку з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та є його правонаступником всіх прав та обов`язків (а.с.151-181).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому відмовив в позові з цих підстав.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц викладено наступний правовий висновок.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Проте, як вбачається з матеріалів даної справи, про час і місце слухання справи відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом, про що свідчить повідомлення про вручення їй судової повістки рекомендованою поштою (т.1 а.с.125).

До постановлення рішення в даній справі ОСОБА_1 не подала заяву про застосування строків позовної давності. Таку заяву було подано лише відповідачкою ОСОБА_2 (т.1 а.с.130).

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині вимог до ОСОБА_1 постановлено в порушення вимог ст.13 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

По справі можливо постановити нове рішення про задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Про час і місце розгляду справи в апеляційному суді відповідач також була повідомлена належним чином рекомендованою поштою. Проте, не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні. У зв`язку з цим, апеляційний суд не вправі застосовувати положення закону про позовну давність за відсутності заяви позичальника.

Вирішуючи спір в цій частині, суд враховує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог

цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами(стаття 629ЦК).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав і надав позичальниці кредит у розмірі 29500 долларів США під 14% річних у валюті отриманого кредиту, а позичальниця належно умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Розмір заборгованості становить 58207 Долларів США, що підтверджено розрахунком Банку. Правильність цього розрахунку відповідачами не спростована.

У позовній заяві була вимога про стягнення заборгованості за кредитом у Долларах США.

Відповідно до статті 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті. Проте, кредитний договір укладено саме в Долларах США. Прямої заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно виражене, у договорі та у чинному законодавстві немає.

За таких обставин вимоги Банку про стягнення заборгованості у валюті кредитного договору заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

В частині вимог, заявлених до поручителя, апеляційний суд враховує наступне.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 6.2 Договору поруки він набрав чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою.

Судом встановлено, що позивач пред`явив письмову вимогу до позичальника і поручителя лише у квітні 2017 року, а до суду звернувся 16 травня 2017 року. Крім того, суд виходив з того, що останній платіж позичальником здійснено 27 вересня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК).

Отже, умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Разом з тим, у п.1.1.1. Договору кредиту сторони визначили, що погашення суми основної заборгованості здійснюється до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (пункт 84 постанови ВП ВC від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц).

Натомість суд помилково вважав, що внаслідок пропущення шестимісячного строку позивач позбавлений можливості пред`явити вимогу до платежів, строк щодо яких ще не настав, а також, які передують зверненню до суду протягом шести місяців .

Питання про те, чи сплив щодо частини таких платежів строк, який визначений частиною четвертою статті 559 ЦК у вказаній редакції і який застосовується незалежно від доводів сторін, суд на підставі наявних у справі доказів не дослідив.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що солідарна з позичальником заборгованість поручителя ОСОБА_2 за вказаний період становить 23502,07 Долларів США, яка підлягає стягненню на користь Банку.

За наведених обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

За приписами ст.141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають і розподілу понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»"- задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 червня 2019 року скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство «Альфа-Банк»" заборгованість за кредитним договором в сумі 58207 долларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариство «Альфа-Банк»" заборгованість за кредитним договором в сумі 23502,07 долларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 35882,53 грн. та ОСОБА_2 -22941,29 грн. на користь Акціонерного товариство «Альфа-Банк»" понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 19.12.2019 року.