Справа № 444/1537/19
Провадження № 2/444/1067/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 грудня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3824407 від 05.01.2018 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зазначає, що 01.05.2018 року в місті Львів на вул. Чигиринській, 1 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW 528», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням відповідача та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 , в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що підтверджується Довідкою ДАІ.

Відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 27.06.2018 року водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стверджує, що згідно рахунку № АР00031075 від 15 травня 2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » склала: 110370 грн.

Позивач зазначає, що за заявою потерпілої особи ОСОБА_3 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 04528-02 від 18.05.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 99333,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 99 333,00 грн. ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 99 333,00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «BMW 528», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » була застрахована за полісом АМ/1697044 в ПрАТ "СК «Еталон", то керуючись статтями 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 cт. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ "СК «Еталон" з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

Проте ПрАТ "СК «Еталон" не задовільнило вимоги ПрАТ «СК «Вусо» в добровільному порядку, тому останнім було подано позов до Господарського суду міста Києва з метої захисту порушених прав.

23.04.2019 року Господарським судом міста Києва було винесено рішення у справі № 910/2372/19, згідно якого з ПрАТ "СК «Еталон" на користь ПрАТ «СК «Вусо» було стягнуто 67370, 00 грн. страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, після стягнення з ІІрАТ "СК «Еталон" частини страхового відшкодування розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 31 963 грн. 00 коп.

Вказує, що з врахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Звертає увагу, що 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ним, фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 3824407 від 05.01.2018 року.

Також стверджує, що 01.02.2019 року між ФОП « ОСОБА_1 » з одного боку та адвокатським об`єднанням «Мазуренко, Войтюк та партнери» в особі керівника, адвоката Мазуренко Сергія Сергійовича, який діє на підставі статуту адвокатського об`єднання та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.05.2017 року № 6069/10 був укладений договір № 6 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.19 року.

Таким фахівцем у галузі права, який дійсно надає позивачу правничу допомогу у справі є адвокат Самойленко П.М. та адвокат Мазуренко С.С., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги та ордером на представництво адвокатом.

Вказує, що витрати на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги та акта приймання - передачі правової (правничої) допомоги становлять 9605,00 грн.

А тому позивач просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 в його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 31963 грн. 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9605 грн. 00 коп.

Позивач ФОП ОСОБА_1 та його представник, адвокат Самойленко Петро Миколайович, в судове засідання не з`явилися, однак вони подали на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання.

Від відповідача на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача та про постановлення заочного рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, а як наслідок з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 27.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що ОСОБА_2 01.05.2018 року о 16 год. 10 хв. в м. Львів по вул. Чигиринській, 1, керуючи транспортним засобом марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з траснортним засобом «Mitsubishi Lancer 1.6 Сomfort», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 своїми діями порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України. За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. в дохід держави та стягнуто судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Дана постанова набрала законної сили 10.07.2018 року (аркуш справи № 26).

Власником транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (аркуш справи № 18, зворотня сторона).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

А тому судом береться до уваги те, що ОСОБА_2 було вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок якого транспортному засобу Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort завдано технічних пошкоджень.

Дані обставини доказуванню не підлягають.

Як вбачається із копії договору добровільного страхування наземного транспорту № 3824407 від 05.01.2018 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" та ОСОБА_3 уклали цей договір, предметом якого є інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1 ".

У відповідності до умов даного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника, тобто ОСОБА_3 страхове відшкодування (аркуш справи № 15-16).

ОСОБА_3 02.05.2018 року звертався у Страхову компанію "ВУСО" із повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом (заявою на вилату страхового відшкодування), вхідний номер 4/440-14-01/ДВМР. Виплату страхового відшкодування просив перерахувати на реквізити СТО (аркуш справи 17).

З матеріалів справи вбачається, що було проведено огляд колісного транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1 ", проведено ремонтну калькуляцію, що підтверджується копією акта огляду колісного транспортного засобу, фототаблицями, довідками , заявкою на ремонт № АР00014249 від 08.05.2018 року (аркуш справи № 27-33).

Із розрахунку суми страхового відшкодування, який виконаний ОСОБА_5 , вбачається, що сума матеріального збитку становить 99333,00 грн. (аркуш справи № 34).

Факт ДТП 01.05.2018 року був визнаний ПрАТ СК "ВУСО" страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 04528-02 выд 18.05.2019 року по Договору страхування наземного транспорту № 3-01 від 05.01.2018 року. Зазначено, що сума страхового відшкодування становить 99333,00 грн., отримувачем страхового відшкодування зазначено ФОП ОСОБА_6 (аркуш справи № 35).

Із платіжного доручення № 11177 від 21.05.2018 року вбачається, що ПрАТ "СК "ВУСО" було перераховано ФОП ОСОБА_6 99333,00 грн. (аркуш справи № 35, зворотня сторона).

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 99 333,00 грн. ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 99 333,00 грн.

Суд враховує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у Страховій компанії "Еталон", що підтверджується копією полісу № АМ/1697044 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 06.09.2017 року до 05.09.2016 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майно становить 100000,00 грн., розмір франшизи становить 1000,00 грн. (аркуш справи № 21, зворотня сторона).

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «BMW 528», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » була застрахована за полісом АМ/1697044 в ПрАТ "СК «Еталон", то ПрАТ «СК «ВУСО» мало право на страхове відшкодування в ПрАТ "СК "Еталон".

Із рішення Господарського суду міста від 23.04.2019 року у справі № 910/2372/19 за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" до ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 67370,00 грн. вбачається, що позов було задоволено повністю та вирішено стягнути із ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" страхове відшкодування в розмірі 67370, 00 грн. (аркуш справи № 36-38).

Враховуючи наведене, після стягнення з ПрАТ "СК "Еталон" частини страхового відшкодування, а саме 67370,00 грн., розмір фактично понесених витрат ПрАТ "СК "ВУСО" становить 99333,00 грн.- 67370,00 грн.= 31963,00 грн.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд враховує, що нормами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Із положень частини 1 та 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тому саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1997 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Таким чином, аналізуючи наведене, можна ствердити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вину, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Суд враховує, що 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору (аркуш справи № 9-12).

З додатку № 1 до Договору № 14/01/2019 про відступлення права вимоги від 14.01.2019 року вбачається, що у п. 40 зазначено про відступлення права вимоги по договору страхування 3-01, страхувальником у якому є ОСОБА_3 , боржником ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування 99333,00 грн., сума боргу 31963,00 грн.(аркуш справи 12-14).

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином до позивача ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми боргу, яка становить 31963,00 грн.

Судом встановлено, що саме діями та з вини ОСОБА_2 було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 99333,00 грн.

Частина такої шкоди відшкодована ПрАТ СК "ВУСО" внаслідок задоволення їх позовних вимог до ПрАТ "СК "Еталон", а саме на суму 67370,00 грн.

А тому після стягнення з ПрАТ "СК "Еталон" частини страхового відшкодування, а саме 67370,00 грн., залишок фактично понесених витрат ПрАТ "СК "ВУСО", правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , становить 31963,00 грн. та підлягає стягненню із заподіювача шкоди, яким, як вбачається із постанови Жовківського районного суду Львівської області від 27.06.2018 року у справі № 444/1416/18, провадження № 3/444/522/2018 є ОСОБА_2 .

А тому позовні вимоги позивача ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу є обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією (аркуш справи № 1).

Так як суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Ч. 1 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує складність справа, яка розглядалася, ціну позову, необхідність дослідження багатьох доказів.

Суд бере до уваги, що між позивачем ФОП ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Мазуренко Войтюк та партнери" в особі керівника, адвоката Мазуренка Сергія Сергійовича було укладено догвір № 6 про надання правової (правничої) допомоги 01.02.2019 року.

Адвокатом було надані послуги, перелік яких зазначений у акті приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 6 від 01.02.2019 року (аркуш справи № 41-42).

З копії довідки № 6/02/19 від 11.06.2019 року, яка видана адвокатським об`єднанням "Мазуренко Войтюк та партнери" вбачається, що розмір плати згідно зазначеного вище договору за домовленістю становить 9605,00 грн. Вказана сума сплачена готівкою ФОП " ОСОБА_1 .

Наведене підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 6/02/19 від 11.06.2019 року (аркуш справи № 43).

Право надання правничої допомоги та право на заняття адвокатською діяльністю Мазуренко Сергієм Сергійовичем підтверджується копією ордера, копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, копіями посвідчень адвоката України, копіями свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю (аркуш справи 43 (зворотня сторона), аркуш справи 44-47).

Суд враховує, що згідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що сторона відповідача,не заявляли клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу, про їх неспівмірність.

Суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, про які заявлено стороною позивача, повністю відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом перевірено витрати, заявлені позивача на отримання правничої допомоги та встановлено, що такі пов`язані з розглядом справи, розмір таких витрат є обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Суд враховує, що зі сторони позивача не було проявів поведінки, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, не подавалися стороною позивача явно необґрунтовані заяви і клопотання, безпідставні твердження або заперечення певних обставин, які мають значення для справи, безпідставно не відбувалося завищення позивачем позовних вимог.

Суд враховує, що врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи не було можливим, так як відповідач не з`являвся на виклику суду, не висловив свого відношення до позову, ним не було подано відзиву на позовну заяву.

А водночас на акт (вимогу) № 04528-02 про відшкодування збитків в порядку регресу, яка була заявлена позивачем до відповідача ще до звернення позивача в суд із позовом (аркуш справи № 39), відповідач не відреагував, матеріали справи не містять жодного доказу про це.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд враховує, що стороною позивача подано докази (договори, розрахунки) на підтвердження розміру витрат у зв`язку із розглядом справи.

Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги позивача в повному обсязі, беручи до уваги обгрунтованість вимог про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 9605,00 грн. витрат на правову (правничу) допомогу.

Керуючись статтями 23, 133, 137, 138, 139, 140, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, ч. 1 ст. 280, ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 11, 22, 512, 993, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_7 , в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків , р/р НОМЕР_9 в АТ КБ "Приватбанк", МФО 380775, завдані збитки в порядку регресу в розмірі 31963 (тридцять одну тисячу дев`ятсот шістдесят три) гривні 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_7 , в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків , р/р НОМЕР_9 в АТ КБ "Приватбанк", МФО 380775, судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні в суд з позовом, в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. та 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп. витрат на правову (правничу) допомогу згідно договору № 6 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2019 року.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.