Провадження № 2/761/5076/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 листопада 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Архипову І.Р.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: Лисенка М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила суд: визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 2011 року народження та ОСОБА_5 , 2014 року народження такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2009 року йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

На даний час в квартирі зареєстровано чотири особи: він, позивач - ОСОБА_2 , відповідачі - ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не є членами сім`ї власника житла.

Відповідачка ОСОБА_3 , в період часу з 2011 - 2012 роки винаймала кімнату у належній йому вищезазначеній квартирі та за його згоди була зареєстрована тимчасово, для врегулювання питання щодо можливості отримати матеріальну допомогу на дітей.

В послідуючому, ОСОБА_3 , без його ( ОСОБА_2 ) згоди зареєструвала двох своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які жодного дня у квартирі ніколи не проживала, навіть не перебували.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надіслала; причини неявки суду не повідомила; з заявами про розгляд справи за її відсутності чи оголошення перерви до суду не зверталась; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не підтримав та просив ухвалити судове рішення, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, представника третьої особи, допитав свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши подані стороною позивача та третьою особою документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 20 жовтня 2009 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, ОСОБА_2 отримав спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).

Із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що станом на 06 серпня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 квітня 2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 січня 2012 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 17 червня 2014 року.

Звертаючись до суду з вищезазначеною заявою, позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_3 , після відсутності потреби у оренді кімнати в належній позивачу вищезазначеній квартирі залишила її в добровільному порядку та не проживає в ній без поважних причин. Свої особисті речі ОСОБА_3 забрала. Її неповнолітні доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі ніколи не проживали, до неї не поселялися та позивач їх взагалі ніколи не бачив.

Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивач володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідачка та її неповнолітні діти в квартирі не проживає та не є родичами власника квартири.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 проживала протягом шести місяців в період часу з 2011 року - 2012 року у квартирі АДРЕСА_1 , як наймач, а її неповнолітні діти ОСОБА_4 , 2011 року народження та ОСОБА_5 , 2014 року народження до квартири ніколи не заселялись та ніколи в ній не проживали.

Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 , який зазначив, що в період часу з 01 серпня 2016 року по 01 січня 2019 року винаймав у позивача квартиру АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що з 18 березня 2019 року по теперішній час вона орендує у позивача квартиру АДРЕСА_1 в якій проживає зі своїми дітьми 5-ти та 7-ми років. Квартиру винаймає всю, більше жодних орендарів окрім її сім?ї у квартирі не має.

Як вбачається із акту обстеження умов проживання дітей, наданого суду третьою особою, який складено 18 жовтня 2019 року, у квартирі АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_7 та її неповнолітні діти: ОСОБА_10 , 2012 року народження, ОСОБА_11 , 2014 року народження.

Факт не проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтверджено актом від 03 квітня 2019 року, складеного КП ? Керуючою компанією з обслуговування житового фонду Шевченківського району м. Києва ? (а.с.10).

Вищезазначені обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, як то: договором найму ( оренди ) нерухомого майна від 01 серпня 2016 року, строк дії якого в період часу з 01 серпня 2016 року по 01 січня 2017 року; актом прийому - передачі житлового приміщення до договору оренди від 01 серпня 2016 року; договором оренди жилого приміщення №19/13 від 18 березня 2019 року, строк дії якого з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2020 року ( а.с.12-15 ).

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Даних, які б свідчили, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їм чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачів порушує права позивача, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідачі не несуть, своїх речей в квартирі не зберігають, позивач не бажає, щоб відповідачі були зареєстровані у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності; відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є членами сім`ї власника квартири, а тому, суд, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 29, 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 22 листопада 2019 року.

Суддя: