ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/3620/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про повернення плати за податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та військового збору,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася з позовною заявою, яка була в подальшому уточнена до Мелітопольської ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області правонаступником якого є Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС в Запорізькій області) про повернення плати за податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та військового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого вона передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м., житлова 18,0 кв.м.

Відповідно до вимог ст. 172. 4 Податкового кодексу України позивач сплатила податок, який нотаріус як податковий агент подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори. Підставою для сплати податку була та причина, що спірна квартира перебувала у власності позивача менше трьох років, оскільки 18 травня 2015 року на квартиру у зв`язку з переплануванням було видано новий правовстановлюючий документ. Сума сплаченого податку становить 17 582 грн. 24 коп.

Позивач вважає, що сплачений нею податок був помилковим у зв`язку із тим, що квартирою вона володіє більше трьох років. У зв`язку із збільшенням площі квартири відбулось перепланування одного і того ж об`єкту нерухомості та у зв`язку із зміною площі було видано новий правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно взамін договору дарування квартири від 30 грудня 2003 року, тобто відбулась лише заміна документів. Таким чином, позивач набула права власності на квартиру з моменту укладення договору дарування квартири, а саме, з 30 грудня 2003 року, тому сплачені позивачем податки при оформлені договору купівлі-продажу квартири були сплачені помилково та підлягають поверненню на користь останньої.

Із урахуванням зазначеного позивачка просила суд:

Встановити, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності з 20 січня 2004 року по 04 серпня 2017 року;

Зобов`язати Мелітопольську ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 помилково сплачену суму податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна та військового збору в розмірі 17582 грн. 24 коп.( з яких: 13524.80 грн - сума сплаченого податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна, 4057.44 грн - сума сплаченого військового збору) на рахунок № НОМЕР_1 а АТ «УкрСибБанк» МФО 351005, ;

Стягнути з відповідача - Мелітопольського ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запаорізької області від 10 травня 2019 року заяву Мелітопольської обє`днаної державної податкової інспекції Головного управлыння ДФС у Запорізькій області про процесуальне правонаступництво задоволено. Належним відповідачем вважати Головне управління ДФС у Запорізькій області.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року позов задоволено частково, зобов`язано ГУ ДФС у Запорізькій області, повернути ОСОБА_1 помилково сплачений податок згідно квитанції № 33 від 03 серпня 2017 року у розмірі 13 524 грн. 80 коп. - сума сплаченого податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна, та згідно квитанції № 34 від 03 серпня 2017 року про сплату грошових коштів у розмірі 4057 грн. 44 коп - сума сплаченого військового збору, а також стягнуто з ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, ГУ ДФС в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір купівлі-продажу квартири був укладений 04.08.2017 року. На підставі п. 172.6 ст. 172 ПКУ позивач мав право повернути надмірно сплаченої суми податку на доходи з фізичних осіб у разі не вчинення нотаріальної дії, проте купівля-продаж квартири відбулась 04.08.2017 року та Позивачем добровільно була сплачена сума податку.

Також зазначають, що оскільки судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту, що квартира належала ОСОБА_1 на праві власності з 20.01.2004 року по 04.08.2017 року, було відмовлено, а оскільки позовна вимога про повернення помилково сплачених коштів є похідною від позовної вимоги про встановлення факту права власності на квартиру з 2004 року, тому вважають, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині повернення сплачених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира у АДРЕСА_1 на момент укладення договору купівлі - продажу квартири від 04.08.2017 року належала позивачу ОСОБА_1 більше ніж три роки, адже право власності на квартиру вона набула в 2003 рокі на підставі договору дарування від 30.12.2003 року. У звязку з проведенням реконструкції квартири було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.05.2015 року. Враховуючи, що відчудження нерухомості позивач вперше здійснила в 2017 році, то відповідно сплачувати податок позивач не повинна.

Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року є законним та обґрунтованим.

Учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України ( а.с. 191, а.с. 197 ).

Від Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, на задоволенні апеляційної скарги наполягають, просять скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.05.2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог ( а.с.199).

Судова колегія враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодекссу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 в результаті якої збільшилася її загальна площа з 34.4 кв. м. на 44.3 кв. м. не свідчить про зміну власника або втрату ним права власності на нерухоме майно, тобто зазначена квартира належала позивачу ОСОБА_1 з моменту набуття на неї права власності, а саме, з моменту посвідчення договору дарування вказаної квартири з 30.12.2003 року. Внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку із зміною його загальної площі не змінює власника і ніяким чином не впливає не переривання строків права власності на нерухоме майно. Право власності позивача не припинялось та не змінювалось з 2003 року, а отже спірна квартира належить ОСОБА_1 більше трьох років. У зв`язку із тим, що вказана вище квартира на момент укладення договору купівлі-продажу належала позивачу ОСОБА_1 більше ніж три роки, дохід отриманий від продажу вказаного об`єкта нерухомості не підлягає оподаткуванню відповідно до вимог п.п. 172.1, 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України, таким чином сплачений позивачем податок підлягає поверненню як помилково сплачений, а тому в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення надмірно сплаченого податку у розмірі 17 582 грн. 24 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині встановлення, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві власності з 20.01.2004 року по 04.08.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача підтверджується наявними правовстановлюючими документами на квартиру, а тому не підлягає встановленню.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не можна погодитися виходячи з наступного.

Судом установлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 : загальна площа 34.4 кв.м., житлова площа 18.1 кв.м., виникло у ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., зареєстроване в реєстрі за № 13533, 20 січня 2004 року було прийнято рішення про державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, реєстраційний номер 4180514, що підтверджується копіями витягу про відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.22).

В подальшому відбулось перепланування нерухомого майна.

Так, у зв`язку із проведенням реконструкції збільшилась загальна площа квартири з 34,4 кв.м. на 44,3 квм. На реконструйовану квартиру 18 травня 2015 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія 37646072, видавник Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

Після перепланування реєстраційний номер нерухомого майна залишився незмінним - 4180514, що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири від 04 серпня 2017 року (зареєстровано в реєстрі за №1292), посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В., ОСОБА_1 (продавець) передала у власність ОСОБА_2 (покупець) квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25-26).

В ході проведення операції з продажу об`єкта нерухомості позивачем було сплачено 17 583 грн. 24 коп. податку до бюджету, в підтвердження вказаних доводів надані квитанції № 33 та №34 від 03.08.2017 року (а.с.23).

Листом начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № 4137/14/08-01-56-02 від 22 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про те, що податок на доходи фізичних осіб був сплачений правомірно та не підлягає поверненню (а.с.19-20).

Пунктом 172.1 статті 172 Податкового кодексу України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Відповідно до пункту 172.2 статті 172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.4 статті 172 Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

У пункті 14.1.182 статті 14 ПК України надано визначення поняттю помилково сплачені грошові зобов`язання, за яким це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Положеннями пунктів 43.4, 43.5 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митих політику.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин регламентує процедуру повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, є Порядок взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1146 від 15 грудня 2015 року (далі-Порядок).

Згідно із пунктом 5 Порядку повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Пунктом 6 зазначеного Порядку вказано, що в заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертається.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, нгевихнаних або освоюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною першою статті 19 ЦПК України унормовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як уже зазначалось, звертаючись з цим позовом, позивач визначив свої вимоги як зобов`язати Мелітопольську об`єднану державну податкову інспекцію головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яке ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року було замінена на належного відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, повернути ОСОБА_1 помилково сплачену суму податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна та військового збору в розмірі 17582.24 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

За змістом статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України, зокрема веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані Митним, Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року ( справі № 12-206 гс18).

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу надміру сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів та військового збору, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та податкового законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу).

Тобто, цей спір виник у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 16 -1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового Кодексу України, встановлений військовий збір. Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, які підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Ставка військового збору становить 1.5 відсотки об`єкта оподаткування. Звільняється від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом 1V Податкового Кодексу не включається до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб ( не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 Податкового Кодексу.

Таким чином, при оподаткуванні доходу, одержаного від продажу об`тів нерухомого майна, застосовуються вищезазначені положення зазначеного Кодексу.

Отже, ураховуючи суть спірних правовідносин, а також суб`єктний склад сторін у справі, суд першої інстанції діййшов помилкового висновку щодо можливості розгляду цього спору про зобов`язання відповідача повернути помилково сплачену суму податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна та військового збору в порядку цивільного судочинства, оскільки порядок повернення яких визначено спеціальним законодавством. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у цій частині позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення належності квартири АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_1 за період з 20.01.2004 року по 04.08.2017 року не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підставою для його скасування із закриттям провадження у справі в частині вимог про зобов`язання повернення податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна та військового збору у розмірі 178582.24 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області повернути помилково сплачену суму податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна у розмірі 13524 грн 80 коп. та військового збору у розмірі 4057 грн 44 коп., стягнення судового збору у розмірі 704 грн 80 коп. - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений податок на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна у розмірі 13524 грн 80 коп та сплаченого військового збору у розмірі 4057 грн 44 коп. - закрити.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Судові витрати залишити в межах, понесених сторонами.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 грудня 2019 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.