Постанова

Іменем України

20 листопада 2019року

м. Київ

справа № 202/2222/14-ц

провадження № 61-33306св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»),

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у складі судді Мороз В. П. та на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 рокуу складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору № DNV0RK5204419M від 18 травня 2004 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 750,00 грн зі сплатою 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 травня 2006 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк», укладено договір поруки № 167 на суму 10 000,00 грн.

Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманих коштів відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, в результаті чого станом на 28 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 44 743,54 грн, з яких: 1 784, 11 грн - за кредитом, 12 995,00 грн - за відсотками, 29 964,43 грн - за пенею.

Кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителя залишена без задоволення.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором - 34 743,54 грн, витрати на правову допомогу - 3 200,00 грн та судовий збір, солідарно з відповідачів 10 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 784, 11 грн заборгованості за кредитом, 12 995,00 грн - за відсотками, 243,60 грн - судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором визначено кінцевий термін повернення коштів до 18 травня 2006 року, у позивача виникло право пред`явити вимогу до поручителя протягом наступних шести місяців, починаючи з 18 травня 2006 року. Крім того, договір поруки укладений 20 жовтня 2010 року, тобто після кінцевого терміну виконання зобов`язання за кредитним договором. Оскільки, банком не було пред`явлено вимоги до поручителя про виконання зобов`язань за договором поруки, протягом встановленого законом строку, то відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України договір поруки є припиненим. Позивач довів право вимоги на отримання суми боргу за кредитним договором від ОСОБА_1 , а право вимоги до поручителя не підлягає захисту у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

Позивач не надав обґрунтований розрахунок заборгованості щодо пені, не обґрунтував вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу, тому вимоги в цих частинах не підлягають задоволенню.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2015 рокувиправлено описку в заочному рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначенням дати укладання кредитного договору №DNV0RK5204419М - 18 травня 2004 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року в частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості скасовано, провадження в цій частині закрито.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2004 року № DNV0RK5204419M у розмірі 14 779,11 грн, з яких: 1 784,11 грн - заборгованість за кредитом, 12 995,00 грн - заборгованість за відсотками, скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2004 року № DNV0RK5204419M у розмірі 1 784,11 грн.

Рішення апеляційного суду обґрунтоване тим, що відповідно до укладеного договору № DNV0RK5204419M від 18 травня 2004 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 750,00 грн зі сплатою 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 травня 2006 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 з 19 травня 2006 року розрахунків за договором не здійснював. Позивач про порушення своїх прав та інтересів дізнався19 травня 2006 року, проте до суду звернувся лише 14 лютого 2014 року, що вказує на умисне збільшення позивачем розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 1 784,11 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року, просило скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в позові про стягнення нарахованих відсотків та пені, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

29 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 679/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

07 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення в частині відмови в позові про стягнення нарахованих відсотків та пені є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Суди зазначили, що позивач надав необґрунтований розрахунок заборгованості, але представник позивача у судові засідання не викликався для додаткових пояснень, у зв`язку з чим був позбавлений права на доведення позовних вимог.

Справа розглядалася за відсутності представника позивача.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо умисного збільшення банком розміру збитків, завданих порушенням виконання зобов`язань, є лише припущенням суду та не ґрунтується на доказах.

Позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд переглядає судові рішення в частині відмови в позові про стягнення нарахованих відсотків та пені.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 18 травня 2004 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кошти у сумі 2 750, 00 грн зі сплатою 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 травня 2006 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 жовтня 2013 року становить 44 743,54 грн, з яких: за кредитом - 1 784,11 грн; за відсотками - 12 995,00 грн; за пенею - 29 964,43 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк», укладено договір поруки № 167 на суму 10 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти строком до 18 травня 2006 року включно, у вигляді строкового кредиту в розмірі 2 750,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячною сплатою комісії в розмірі 1% від суми наданого кредиту, а також зі сплати винагороди в розмірі згідно з пунктом 1.3 договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно з «5» до «12» числа кожного місяця, щомісячний платіж - не менше 165,12 грн для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, комісією та відсотками.

Суди встановили, що сторони визначили строк дії договору та строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, щомісячні платежі вчасно не сплачував.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) та базового розміру відсотків, стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Суд апеляційної інстанціївстановив, що згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № DNV0RK5204419M від 18 травня 2004 року ОСОБА_1 з 19 травня 2006 року будь-яких розрахунків за договором не здійснював, проте не врахував, що з позовом банк звернувся у лютому 2014 року, тобто після закінчення строку кредитування, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення відсотків, нарахованих банком після закінчення строку кредитування.

Таким чином, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі.

Апеляційний суд відмовив у позові в частині стягнення заборгованості за відсотками і пенею за спливом позовної давності. Проте відповідач не заявляв про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Висновки суду апеляційної інстанції про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею не відповідає статті 267 ЦК України та зазначеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, оскільки після закінчення дії кредитного договору, позивач втрачає право нараховувати проценти за кредитом та пеню, тому до вказаних вимог позивача позовна давність не може бути застосована.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Оскільки відсутнє порушене право позивача в частині стягнення на його користь процентів за користування кредитом та пені, то позовна давність до цих правовідносин застосована судами безпідставно, тому судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з інших підстав. В частині стягнення тіла кредиту судові рішення необхідно залишити без змін, з огляду на те, що позивач не заявляв про застосування позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 224 ЦПК України 2004 року у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається із заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, що спростовує доводи касаційної скарги щодо розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до частини другої статті 232 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що представник позивача був присутній на судових засіданнях в суді апеляційної інстанції (а. с. 82, 100) та мав право реалізувати своє право надати додаткові пояснення та належні докази на підтвердження позовних вимог.

Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, оскільки на законність та обґрунтованість судового рішення вони не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові з інших підстав. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року скасувати в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею відмовити.

В іншій частині заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко