Справа № 308/3607/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Лемак О.В.

за участі секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «РАТІПА», боржник ОСОБА_1 , про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення Економічного суду міста Мінськ на території України,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Ратіпа» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Економічного суду міста Мінськ від 15.09.2017 року про стягнення збитків з ФОП ОСОБА_1 .

Мотивуючи клопотання вказує, що 15.09.2017 року Економічний суд м. Мінськ у складі судді Добровольського Доната Олександровича виніс рішення, по справі №80-26/2017М, за позовом ТОВ «РАТІПА» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 1 300 000 російських рублів, 1 753 білоруських рубля 90 копійок в якості компенсації сплати державного мита (що становить 52 049,14 копійок російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення - 15.09.2017), 1 875 білоруських рублів витрат на юридичні послуги, що становить 54 901,03 російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення - 15.09.2017.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, 08.12.2014 було зареєстровано припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Однак, відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Зазначає, що припинення статусу фізичної особи-підприємця не призводить до припинення договірних зобов`язань.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Економічного суду міста Мінськ від 15.09.2017 року по справі №80-26/2017М.

Представника ТОВ «РАТІПА» в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності заявника та боржника, оскільки згідно з ч. 5 ст. 467 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2017 року Економічним судом міста Мінськ по справі №80-26/2017М винесено рішення, яким позов ТОВ «РАТІПА» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 1 300 000 російських рублів задоволено та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «РАТІПА» 1 300 000 російських рублів збитків, а також 1 753 білоруських рублів 90 копійок, в якості компенсації сплати державного мита (що становить 52 049,14 російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення), і 1 875 білоруських рублів 00 копійок витрат на юридичні послуги, (що становить 54 901,03 російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення)

Вказане рішення набрало законної сили 07.10.2017 року , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних виробництвах в частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Приписами статті 462 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Усі документи, які необхідні для додавання до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» N 12 від 24.12.99 роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. У зазначених випадках згідно з київською Угодою суд відмовляє у визнанні та виконанні й арбітражного рішення.

Оскільки рішення неможливо виконати у добровільному порядку, воно підлягає виконанню у примусовому, беручи до уваги, що боржник мешкає на території іншої держави - України, заявнику необхідно отримати дозвіл компетентного суду на примусове виконання рішення суду Республіки Білорусь. Будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не встановлено. Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, порядок подання відповідного клопотання дотримані.

З огляду на викладене, судом встановлено, що підстав для відмови в задоволенні клопотань про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених ст.468 ЦПК України, не має, а тому суд приходить до висновку, що вказане клопотання слід задовольнити та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Економічного суду міста Мінськ від 15.09.2017 року по справі №80-26/2017М.

Приписами ч.8 ст.467 ЦПК України визначено, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Керуючись ст. ст.259, 260, 268, 353, 354, 462, 464, 465, 467, 469 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати в Україні та надати дозвіл на примусове виконання на території України судового рішення Економічного суду міста Мінськ від 15.09.2017 року по справі №80-26/2017М, за позовом ТОВ «РАТІПА» (Республіка Білорусь, м. Мінськ, вул. Тайожна, 39-2) до ФОП ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 1 300 000 російських рублів, що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2019 року еквівалентно 487370,00 грн. (чотириста вісімдесят сім тисяч триста сімдесят гривень 00 копійок), а також 1753 білоруських рублів 90 копійок, в якості компенсації сплати державного мита (що становить 52 049,14 російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення), що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2019 року еквівалентно 19513,22 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тринадцять гривень 22 копійки) і 1 875 білоруських рублів витрат на юридичні послуги, що становить 54 901,03 російських рублів по курсу Національного Банку Республіки Білорусь на дату винесення рішення), що згідно курсу НБУ станом на 28.11.2019 року еквівалентно 20582,40 грн. (двадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 40 копійок)

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Лемак О.В.