ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Київ

справа № 756/13435/18

провадження № 22-ц/824/16237/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у складі судді Андрейчука Т.В., про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий кооператив "Чорнобилець-Оболонь", про визнання загальних зборів членів Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" такими, що не відбулися, визнання недійсними рішень загальних зборів членів Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець",

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець", третя особа - Обслуговуючий кооператив "Чорнобилець-Оболонь", про визнання загальних зборів членів Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" такими, що не відбулися, визнання недійсними рішень загальних зборів членів Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець".

24 жовтня 2019 року представником третьої особи ОК "Чорнобилець-Оболонь" було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, з тих підстав, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року закрито провадження у даній справі.

Роз`яснено позивачам, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу через порушення норм процесуального права, та винести постанову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі зазначають про те, що на момент винесення ухвали про відкриття провадження у даній справі, місцевому суду були відомі всі обставини справи та характер взаємовідносин між сторонами, жодних змін з приводу процесуального статусу сторін або взаємовідносин між ними не відбулося, і судом не було прийнято рішення щодо залишення позову без розгляду або закриття провадження. До того ж, судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що справа не підсуднаОболонському районному суду міста Києва. Апелянти також вважають, що суд першої інстанції, у випадку встановлення порушення правил підсудності, мав би передати справу до належного суду - Господарського суду міста Києва, відповідно до встановленої територіальної юрисдикції.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходив.

В суді апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, просили задовольнити скаргу.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, судом встановлено, що Кооперативне дачне товариство "Чорнобилець" є юридичною особою, організаційно правова форма якого - обслуговуючий кооператив, що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивачі, як члени кооперативного дачного товариства звернулися до суду з позовом до відповідача кооперативу з вимогою визнати загальні збори його членів 17 жовтня 2015 року, такими що не відбулися, а рішення, ухвалене загальними зборами його членів 17 жовтня 2015 року визнати недійсними.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як така, що прийнята з дотриманням правил суб`єктної юрисдикції, а апеляційна скарга позивачів - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :