ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7051/19 Номер провадження 22-ц/814/3309/19Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козленка Олексія Миколайовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 30 жовтня 2019 року у складі судді Гольник Л.В.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 120 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 18 лютого 2019 року з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 18.02.2019-100000842. Відповідно до п. 1.4 договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит у розмірі 4000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 03 березня 2019 року та платою за користування кредитними коштами у розмірі 1 120 грн.

Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 у встановлений договором строк та до часу звернення до суду з позовом борг не погасив.

Позивач вказував, що згідно з п. 5.4 кредитного договору № 18.02.2019-100000842 від 18 лютого 2019 року відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 14 438,40 грн., , проте вважає за необхідне стягнути штраф у розмірі 2000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 120 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду вмотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка має бути стягнута у межах, заявлених позивачем.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Козленко О.М., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 18.02.2019-100000842 про видачу кредиту у розмірі 4 000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення до 03 березня 2019 та платою за користування кредитом у розмірі 1 120 грн. (а.с. 4-5).

Позивач видав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.6).

ОСОБА_1 визнав факт укладення кредитного договору 18.02.2019-100000842 від 18 лютого 2019 року та отримання кредиту у розмірі 4 000 грн.

Відомості про повернення кредитних коштів зі сплатою процентів за користування кредитом у матеріалах справи відсутні.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання.

Згідно розрахунку заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом, складеного ТОВ "Споживчий центр" розмір штрафу за весь період прострочення становить 14 438 грн. При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Споживчий центра» (а.с. 32) відповідачем підтверджено, що згідно умов кредитного договору, укладеного з позивачем, ним отримано кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 120 грн.

З цих підстав, доводи апеляційної скарги щодо сумнівів в підписі ОСОБА_1 кредитного договору 18.02.2019-100000842 від 18 лютого 2019 року є надуманими та неспроможними.

Суперечать дійсним обставинам справи й доводи апеляційної скарги щодо не встановлення права позивача на надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту.

Місцевим судом проаналізовано копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 2011 року (а.с. 60-62). Окрім того, встановлено, що товариству видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 438 від 28.02.2017 року (а.с. 63-64).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вказаним вимогам, апелянтом не надано доказів, які б свідчили про упереджене ставлення місцевого суду до вирішення даного спору.

В апеляції вказано на упереджене ставлення суду, пов`язане із розглядом справи за відсутністю відповідача. Проте апелянт визнає, що не з`явився у судове засідання у час, визначений судом.

Видача у день винесення рішення лише вступної та резолютивної частини рішення повною мірою відповідає вимогам закону, а саме ст. 272 ЦПК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо досудового урегулювання спору, оскільки у позивача немає обов`язку урегульовувати спір у досудовому порядку.

Перешкоди у поданні доказів, на які вказує апелянт, є надуманими.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Клопотання про витребування оригіналу кредитного договору відповідач не заявляв, хоча мав реальну можливість подати таке письмове клопотання до судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування того, які саме порушення процесуального права могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Козленка Олексія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Б. Бутенко

Л.М. Хіль