ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м.Суми

Справа №587/1759/19

Номер провадження 22-ц/816/5395/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Черних О.М., в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18 грудня 2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 17 липня 2019 року становить 31 887,95 грн та складається з: 10 166,64 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8238,48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 10 538,17 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1494,66 грн - штраф (процентна складова).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 07 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеності обставин, що мають значення для розгляду справи та за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з копії заяви від 18 грудня 2007 року, підписаної відповідачем, вбачається, що відповідач висловила свою згоду про укладення кредитного договору, оформлення кредитної картки. В даній заяві зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (36%), тип кредитної карти, початкова сума кредитного ліміту, валюта кредиту тощо. На виконання умов договору позичальнику відкрито картковий рахунок та надано кредиту картку № НОМЕР_1 .

Вказує на те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч. 1 ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору матеріали справи не містять.

Зазначає, що з моменту збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відповідач здійснювала сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується, наданим представником позивача розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, де прослідковується, що відповідач до 2018 року вносила чергові платежі на сплату кредиту та не мала простроченої заборгованості. Тобто обставини справи свідчать про те, що вона прийняла і погодилася зі зміненими умовами кредитного договору.

Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася грошовими коштами, виконувала умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем відповідної заяви, в якій вказана сума кредитного ліміту - 700 грн, базова процентна ставка - 36% із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а. с. 14).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 16-30).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 липня 2019 року становить 31 887 грн 95 коп. та складається із: із заборгованості за тілом кредиту - 10 166 грн 64 коп., 8238 грн 48 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0 грн 00 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 10 538 грн 17 коп. - пеня за прострочене зобов`язання, 950 грн 00 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1494 грн 66 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості позивачем щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року і до 01 січня 2019 року погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту на загальну суму 19 107,42 грн. При цьому відповідачу такого розміру кредитного ліміту позивач взагалі не встановлював. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам, користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався, односторонні дії позивача щодо погашення (списання відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту) не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банк з 01 січня 2016 року нараховані відповідачу відсотки за користування кредитними коштами щомісяця погашав за рахунок кредиту ( 4-та колонка розрахунку) та зараховував їх до заборгованості по тілу кредиту. За період часу з 01 січня 2016 року по 17 липня 2019 року в такому порядку за рахунок кредиту було погашено відсотків на загальну суму 19 107,42 грн.

Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався, оскільки в заяві від 18 грудня 2007 року, підписаній позичальником, визначено лише базову процентну ставку (36% річних) та погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Крім того з розрахунку вбачається, що процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 18 грудня 2007 року по 31 грудня 2012 року проценти нараховувались у розмірі 36% річних, у період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року -30% річних, у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року по 30 листопада 2015 року - 43,20%, з 01 грудня 2015 року - 42,00% річних.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з заяви позичальника сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36 % річних (3% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 34,8%, 42,00% та 43,20% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Відтак, розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, які в подальшому погашалися за рахунок кредиту не можна вважати правильним, як і розрахунок розміру заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки (пені та штрафів) колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Заява від 18 грудня 2007 року, підписана позичальником, не містить умов щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), а наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису позичальника, відтак їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 грудня 2007 року шляхом підписання відповідної заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).

З огляду на вище зазначене, відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені та штрафів).

Помилкове зазначення судом в оскаржуваному рішенні про те, що надана банком анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить умов щодо порядку погашення кредиту та розміру процентів не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки справа по суті судом вирішена правильно.

Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов