КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року місто Київ.

Справа 359/1920/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1141/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2018 року (у складі судді Муранової-Лесів І.В., повний текст рішення складено 17 вересня 2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання довіреностей недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

В С Т А Н О В И В:

01.03.2016 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даною позовною заявою, у якій просив: - визнати недійсною довіреність від 26 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_8, реєстровий №259, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю.; - визнати недійсною довіреність від 27 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, реєстровий №4071, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф.; -визнати недійсною довіреність від 28 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6, реєстровий №2230, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В.; -витребувати у відповідача ОСОБА_2 належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час НОМЕР_2, зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час НОМЕР_2 , а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати( а.с.2-7) .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, на праві власності належав автомобіль марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1., який вибув з його власності поза його волею на підставі довіреностей в яких він не уповноважував будь-яких осіб відчужувати його власний автомобіль, а лише передав його в оренду. Оскільки відповідач ОСОБА_4 перестав вносити орендну плату за користування автомобілем, перестав виходити на зв'язок, позивач звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про неправомірні та злочинні дії, на підставі якої 07.03.2014 було відкрито кримінальне провадження за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289,ч.2 ст.289 КК України. Однак, незважаючи на ухвалу Деснянського райсуду м. Києва від 21.05.2014 р. про тимчасовий доступ до належного позивачу автомобіля, ОСОБА_7 не надав доступу для огляду автомобіля, але написав слідчому СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зберігальну розписку, якою зобов'язався зберігати автомобіль та був попереджений про кримінальну відповідальність. Проте в порушення даного зобов'язання, зняв автомобіль з обліку та продав ОСОБА_2 під іншим номерними знаками . У ході розслідування кримінального провадження слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві, з дозволу відповідача ОСОБА_2, який зобов'язався зберігати автомобіль, був оглянутий зазначений транспортний засіб. У ході проведеного досудового розслідування була призначена почеркознавча експертиза, висновком якої встановлено, що підпис та написи в довіреності від 26.12.2013 р., складеної та посвідченої приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю.- виконані не позивачем, а іншою особою. Позивач вважає, що було порушено його права та інтереси, оскільки будучи введеним в оману, на підставі підробленої довіреності, належний йому автомобіль, вибув із його володіння поза його волею. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст.202-203, 215, 216, 228, 236, 316, 317, 321, 387, 388 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання довіреностей недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 26 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_8, реєстровий №259, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю.

Визнано недійсною довіреність від 27 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, реєстровий №4071, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф.

Визнано недійсною довіреність від 28 грудня 2013 року, видану від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6, реєстровий №2230, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В.

Витребувано у відповідача ОСОБА_2 належний позивачу автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3 та зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1605 гривень 60 копійок (одна тисяча шістсот п'ять гривень шістдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 535 гривень 20 копійок (п'ятсот тридцять п'ять гривень двадцять копійок).

Не погоджуючись з рішенням, 24 листопада 2018 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В скарзі посилався на неповне встановлення обставин справи, що призвело до невірного застосування ст.ст. 387, 388 ЦК України. Позивач не довів, що автомобіль вибув з його власності поза його волею, оскільки він передав його добровільно на підставі договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_4 та згідно акту-прийому передачі від 03.11.2013 року..

Скарга також містить доводи про те, що суд безпідставно прийняв висновок почеркознавчої експертизи, що проводилась в кримінальній справі, розгляд якої не завершений і копія якого належним чином не завірена.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд правомірно прийняв в якості доказу висновок експертизи в кримінальній справі та надав йому оцінку у відповідності до ч.7 ст. 82 ЦПК України. Доводи, щодо недоведеності вибуття майна поза волею позивача є безпідставні, оскільки суд вірно встановив, що позивач не уповноважував ОСОБА_4 на розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

Інші учасники до суду не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши доповідь, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст.317,319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Задовольняючи позовні вимоги суд вважав встановленими такі обставини

Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова/шасі НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого ВРЕР-4 УДАІ в м.Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, а також інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області , викладеною в листі від 08.02.2017 №31/10-601(т.1 а.с.21, 121, т.2 а. с.75).

03 листопада 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, яким ОСОБА_4 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання ввіреного йому власником ОСОБА_3 легкового автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1.(а.с.117,118).В цей же день, автомобіль марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 було передано ОСОБА_4, що підтверджується актом прийому-передачі від 03.11.2013( а.с.119 т.1).

В подальшому, 26 грудня 2013 року була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. за реєстровим № 259, довіреність ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та ОСОБА_8, яка дає право бути його представником у відповідних органах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля (т.1 а.с.12).

28 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_8 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В за реєстровим № 2230, уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6, незалежно один від одного, бути представниками у державних та інших підприємствах, незалежно від форми власності та підпорядкування, у тому числі у відповідних органах ДАІ України, при вирішенні питань, пов'язаних із зняттям та постановкою на облік, проходженням технічного огляду, користуватися та розпоряджатися(продати, обміняти, здати в оренду, сплачувати податок, як з власника транспортного засобу та сплатити податок від продажу, страхувати) експлуатувати, вчиняти правочини щодо користування автомобілем, що належить ОСОБА_3.( т.1 а.с.11).

Згідно з довідкою-рахунком ВІА № 296769 від 27.01.2014 року, ОСОБА_7 було продано і видано автомобіль марки марки «Citroen Berlingo», при цьому було змінено державний номерний знак з НОМЕР_1 на НОМЕР_5 (т.1 а.с а.с.131).

У свою чергу, ОСОБА_7 у порушення зобов'язання по збереженню спірного автомобіля, зняв його з обліку та продав відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується інформацією з реєстраційної картки, внесеної до бази ДАІ (т.1 а.с. а.с.24). При цьому було змінено державний номерний знак автомобіля на НОМЕР_2.

Наведене також підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області , викладеною в листі від 08.02.2017 №31/10-601 ( т.2 а. с.75).

Як слідує з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_3 поданою до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві було відкрито кримінальне провадження № 0002269 від 07.03.2014 р. за внесенням до ЄРДР відомостей, заознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.2 ст. 289 КК України (т.1 а.с.23).

У межах даного кримінального провадження проведені почеркознавчі експертизи. Як зазначено у висновку експерта №531/тдд від 11.11.2014 року Науково- дослідного експертно- криміналістичного центру при ГУМВС України в м.Києві, підпис та написи в довіреності від 26.12.2013, яка виконана на паперовому листі формату «А-4», згідно якої ОСОБА_3, уповноважує ОСОБА_8 та ОСОБА_4, бути його представниками у відповідних органах незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов»язаних з експлуатацією та відчуження автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_3, в графі « Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю.-виконано не гр.. ОСОБА_3, зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу з іншою особою (т.1 а.с.105-109).

Зазначені докази суд вважав належними, допустимими, здобутими у встановлений чинним законодавством спосіб.

Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували такі висновки суду, відповідачами та третіми особами надано не було.

Також , суд встановиви, що паспорт громадянина України за серією НОМЕР_6 (т.1 а.с.129), який використано при проведенні нотаріальних дій від імені ОСОБА_3 є підробленим, оскільки на фотографії зображений не гр. ОСОБА_3, а інша особа, різні дата та місце його видачі, серія та номер паспорта, про що свідчить надана копія паспорту позивача ОСОБА_3 (т.1 а.с.116).

Наведене свідчить про те, що довіреність від 26 грудня 2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. за реєстровим № 259, на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_8, на підставі якої було в подальшому ОСОБА_4 видано довіреність на ім'я ОСОБА_8, потім видано іще одну довіреність на підставі якоївідчужено спірний автомобіль ОСОБА_7, а останнім - відповідачу ОСОБА_2, була видана не позивачем ОСОБА_3, а іншою особою, не виключно тією, фотознімок якої міститься на копії паспорта на ім'я позивача, що була долучена до матеріалів вчиненої нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю.

Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розпоряджатись його автомобілем. Відчуження автомобіля позивача було вчинено поза волевиявлення позивача на підставі підробленої довіреності та паспорта.

Наявність укладеного між позивачем та ОСОБА_4 Договору про повну матеріальну відповідальність від 03.11.2013 та Акту прийому -передачі до договору про повну матеріальну відповідальність від 08.11.2013 (т.1 а.с.28,29) не спростовує вищенаведених висновків суду, оскільки умови укладеного договору не надавали відповідачу ОСОБА_4 права розпоряджатися належним позивачу транспортним засобом.

З огляду на наведене, суд вважаввстановленим, що ОСОБА_3 не підписував вищезазначену довіреність від 26.12.2013, складену та посвідчену приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю, отже її не можна вважати такою, що вчинена у формі, встановленій законом.

Враховуючи, що оспорювані правочини не відповідають вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд прийшов до висновку, що відповідно до частини 1ст. 215 цього Кодексу вони є недійсними, що є підставою для задоволення позову.

Враховуючи, що довіреності від 26.12.2013 р., від 27.12.2013 року та від 28.12.2013 року є недійсними як такі, що не відповідаютьвимогам ч.1ст. 203 ЦК України, суд встановив, що майно за цими довіреностями вибуло з власності позивача всупереч волі .

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що майно вибуло з володіння позивача не з його волі, суд вважав, що позивач, має право на витребування з володіння відповідача ОСОБА_2 належногопозивачу автомобіля марки «Citroen Berlingo» державний номерний знак на теперішній час НОМЕР_2.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про невірне надання судом оцінки доказам, здобутим в межах кримінального провадження , колегія суддів не приймає з огляду на те, що висновок почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках розслідування кримінальної справи, був прийнятий судом першої інстанції, як письмовий доказ, який містив інформацію, з приводу обставин, які мали правове значення для вирішення вимог про визнання недійною довіреності від 26 грудня 2013 року.

Встановивши, на підставі наданого суду письмового доказу, що позивач таку довіреність не підписував, суд правомірно визнав її недійсною.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач на спростування висновку експертизи проведеної в кримінальному провадженні, апеляційному суду будь-яких доказів не подавав.

Доводи про те, що висновок почеркознавчої експертизи належним чином не завірений, колегія суддів не приймає, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не заперечував, що в кримінальному провадженні така експертиза проводилась, та не довів, що суду був наданий інший за змістом змінений висновок.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що оцінка доказів була надана судом першої інстанції у відповідності до ч.7 ст. 82 ЦПК України.

Доводи про недоведеність позивачем факту вибуття автомобіля з його власності поза його волею, з огляду на добровільну передачу цього автомобіля за актом прийому-передачі та договором про повну матеріальну відповідальність, колегія суддів не приймає, та погоджується з висновком суду про те, що у вказаному договорі позивач не уповноважував будь-кого на відчуження його власного автомобіля, а лише передавав його у тимчасове платне користування.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що автомобіль вибув із власності позивача за його волевиявленням суду надано не було.

Встановлення факту не підписання позивачем довіреності на підставі якої в подальшому, автомобіль вибув з його власністю, на думку колегії є достатнім, для висновку про вибуття майна із власності останнього поза його волею.

Про вибуття автомобіля із власності позивача поза його волею свідчить і те, що паспорт громадянина України за серією НОМЕР_6 (т.1 а.с.129), який використано при проведенні нотаріальних дій від імені ОСОБА_3 є підробленим, оскільки на фотографії зображений не гр. ОСОБА_3, а інша особа, різні дата та місце його видачі, серія та номер паспорта, про що свідчить надана копія паспорту позивача ОСОБА_3

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що позивач окрім звернення з даним позовом звернувся до суду за захистом своїх прав також і в інші способи, а саме до ОСОБА_4. з приводу не виконання ним договору про повну матеріальну відповідальність, а також з цивільним позовом в межах кримінальної справи на законність ухваленого рішення не впливають, оскільки апеляційному суду не надано докази, що позивач вже отримав відшкодування вартості автомобіля, а тому відсутні підстави вважати, що має місце подвійне стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає його без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подачу такої скарги покладається на особу , що її подала. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 01 лютого 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.