ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8566/19 Справа № 204/3302/14 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 22 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10.800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказували, що відповідно до п.п.3.2,3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Посилаючись на те, що позичальник порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2014 року допустила заборгованість у загальному розмірі 24.850 грн.32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8.086 грн.45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14.423 грн.47 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680 грн.86 коп, а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 1.159 грн.54 коп. (процентна складова), яку вони просять стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року позовні вимоги банку задоволені.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк пропустив строк позовної давності, а за отриманим кредитом у розмірі 9.000 грн. вона повернула близько 13.000 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк пропустив встановлений законом трирічний строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, тому позов не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування наслідків якої заявила відповідач.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», найменування якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 9.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії платіжної картки - жовтень 2010 року (т.1 а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (т.1 а.с.9-14).

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Позичальником ОСОБА_1 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого банком, вбачається, що позичальником, станом на 31 січня 2014 року, допущено заборгованість у загальному розмірі 24.850 грн.32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8.086 грн.45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14.423 грн.47 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680 грн.86 коп, а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 1.159 грн.54 коп. (процентна складова) (т.1 а.с.5-7).

ОСОБА_1 , до ухвалення судового рішення, подала заяву про застосування строків позовної давності у даній справі (т.1 а.с.52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення у неї заборгованості у зазначеному банком розмірі.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в повній мірі, у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено,що сторони є вільними в укладенні договору,виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно вимог частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що коли фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а згідно вимог частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку із чим банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк погашення кредитної заборгованості за кредитною картою встановлений: щодо процентів - щомісячними платежами, щодо тіла кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, указаного на карті.

Одночасно статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін, якщо у справі є докази на підтвердження факту такого переривання.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), суд повинен враховувати, що такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Колегія суддів приймає до уваги, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16.

Проте, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги деталізований розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який було надано банком на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року про витребування доказів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , здійснивши оплату на погашення кредитної заборгованості 27 грудня 2012 року у розмірі 6.070 грн. 50 коп., перервала перебіг позовної давності, що, крім розрахунку заборгованості та виписки за наданою їй карткою, підтверджується копією квитанції про оплату визнала наявність кредитної заборгованості (т.1 а.с.49, т.2 а.с.62-73).

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8.086 грн.45 коп., оскільки звернувшись з позовом 12 травня 2014 року банк не пропустив строк позовної давності, а доводи апеляційної скарги в цій частині є хибними.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

Кредитна картка діяла до жовтня 2010 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.

Банк не має права на стягнення з відповідача нарахованих процентів у розмірі 14.423 грн.47 коп., оскільки вони були нараховані після спливу строк дії картки, який сторонами був визначений у анкеті-заяві до 10/10, та до стягнення підлягають проценти у розмірі 7.032 грн.05 коп., саме станом на жовтень 2010 року.

Вимоги банку про стягнення комісії та штрафів (фіксованої та процентної складової) до задоволення не підлягають, оскільки їх нарахування анкетою-заявою, що підписана позичальником, не передбачено, а умови та правила надання банківських послуг вона не підписувала, крім того з наданих банком умов та правила надання банківських послуг не можливо встановити з якого часу вони діяли та чи діяли саме ці правила на час підписання анкети-заяви 24 жовтня 2007 року.

Що також відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 22 жовтня 2007 року станом на 31 січня 2014 року у загальному розмірі 15.118 грн.50 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8.086 грн. 45 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7.032 грн.05 коп.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути судові витрати у розмірі 300 грн.10 коп., пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог, а з позивача АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 107 грн.05 коп. з врахуванням часткового задоволення її апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором б/н від 22 жовтня 2007 року станом на 31 січня 2014 року у загальному розмірі 15.118 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8.086 грн.45 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7.032 грн.05 коп. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 300 грн.10 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 107 грн.05 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.