П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Київ

справа № 752/4527/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/9617/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Плахотнюк К.Г. від 24 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Київський міський центр роботи з жінками, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Київський міський центр роботи з жінками.

Заява мотивована тим, що з 1 листопада 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей, двоє з яких є малолітніми.

З травня 2018 року ОСОБА_1 застосовує у відношенні до заявниці психологічне, економічне та фізичне насильство.

З даного приводу ОСОБА_3 неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак насильницькі дії щодо неї не припиняються.

При цьому, правоохоронними органами не вживаються належні заходи щодо притягнення кривдника до відповідальності.

ОСОБА_3 зареєстрована та постійна проживала у квартирі АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, проте ОСОБА_1 замінив замки у вхідних дверях квартири та більше її не впускає.

У зв`язку з наведеними обставинами, заявниця була вимушена звернутися до Київського міського центру роботи з жінками, де їй було надано притулок.

З метою запобігання насильства, яке чинить ОСОБА_1 відносно неї, а також з метою захисту її законних прав та інтресів, як постраждалої особи від домашнього насильства, заявниця просила суд: видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди створені ним ОСОБА_3 у користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована та проживала до 31 грудня ІНФОРМАЦІЯ_1 року

( АДРЕСА_2 ) та передати ключі від вхідних дверей; заборонити ОСОБА_1 перебувати у вказаній квартирі в якій він не зареєстрований та не проживає, а також перешкоджати ОСОБА_3 входити та перебувати (проживати) в ній; заборонити ОСОБА_1 наближатися до ОСОБА_3 , а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на сто метрів; заборонити ОСОБА_1 розшукувати та контактувати з ОСОБА_3 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Видано обмежувальний припис, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та передати ключі від вхідних дверей до неї. Видано обмежувальний припис, яким заборонено ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня постановлення рішення перебувати у місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 . Повідомлено Шевченківське УП ГУНП в м. Києві та Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію про видачу обмежувальних приписів ОСОБА_1 для його взяття на профілактичний облік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Рішення суду допущено до негайного виконання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, оскільки наявність конфлікту між колишнім подружжям та неможливість ОСОБА_3 проживати у квартирі, дають підстави дійти висновку, що видача обмежувального припису надасть можливість припинити насильство з боку кривдника. Між тим, вимоги щодо заборони ОСОБА_1 наближатися до ОСОБА_3 , а також до місця її роботи та проживання більше ніж на сто метрів; заборони ОСОБА_1 розшукувати та контактувати з ОСОБА_3 є необґрунтованими та недоведеними.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Скаржник зазначає, що заявниця не довела в суді вчинення відносно неї психологічного, економічного та фізичного насильства. Рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки він ніколи не вчиняв насильницьких дій відносно ОСОБА_3 . Більше того, на час розгляду заяви не існує жодного судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником. Вказана обставина підтверджується і тим, що відомості відносно нього не внесені до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознаками статі.

Спірну квартиру заявниця залишила за власним бажанням, а проживати вона може у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_4 . Крім того, заборона ОСОБА_1 перебувати у спірній квартирі протягом шести місяців позбавляє його права користування своєю власність.

Також, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки не перебував у ній під час прийняття рішення. Слухання справи проводилося 22 травня 2019 року, а оголошення рішення відбулося 24 травня 2019 року, що свідчить про те, що у вказаний період часу суд не перебував у нарадчій кімнаті.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Київський міський центр роботи з жінками свого представника в суд апеляційної інстанції не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що з 1 листопада 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблено запис № 1683.

Від шлюбу, сторони мають трьох дітей, двоє з яких є малолітніми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 серпня 2018 року ОСОБА_3 , починаючи з 11 квітня 2013 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Також у вказаній квартирі зареєстровані: малолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , який зареєстрований у ній з 26 березня 2019 року.

10 травня 2018 року ОСОБА_3 зверталася із заявою до органів поліції про вчинення відносно неї насильства в сім`ї з боку чоловіка ОСОБА_1 , про що свідчить копія талону-повідомлення № 000517 за номером № 6108 в реєстрі.

13 червня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статі 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення домашнього насилля психологічного характеру, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив сварку у сім`ї зі своєю дружиною ОСОБА_3 , а саме: психічно та економічно принижував дружину.

За результатом розгляду матеріалу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, Вишгородським районним судом Київської області прийнято постанову від 27 червня 2018 року, відповідно до якої адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

У період з 27 по 30 серпня 2018 року та з 4 по 5 вересня 2018 року ОСОБА_3 зверталася із заявами до органів поліції з приводу сімейних сварок з чоловіком та перешкоджання їй у побаченні з дітьми.

Згідно з висновком Вишгородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області від 13 вересня 2018 року, за результатом розгляду вказаних заяв, між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини.

6 листопада 2018 року на підставі направлення слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 5 листопада 2018 року № 95913, яке було отримане 6 листопада 2018 року, лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, проведено судово-медичне дослідження ОСОБА_3 , яка повідомила, що 5 листопада 2018 року близько 14 00 години чоловік ОСОБА_1 стискав шию зігнутою рукою, схопив за шию та волочив по підлозі, хапав руками за руки, мали місце скарги на біль у місцях ушкоджень. При огляді виявлено синець на тильній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 зап`ясних кісток, синьо-багрового кольору, невизначеної форми, розмірами 3х2,5 см. Зроблено висновок, що вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 5 листопада 2018 року, внаслідок одноразової травматичної

дії та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (том ІІ а.с.212-213).

За зверненням ОСОБА_3 , Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012338 від 21 листопада 2018 року.

31 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Національної поліції у місті Києві із заявою про те, що чоловік виганяє її з квартири та міняє замки (том І а.с. 22-24).

З пояснень самої заявниці, потрапити у спірну квартиру вона більше не змогла. Після вказаних обставин, ОСОБА_3 звернулася за допомогою до Київського міського центру роботи з жінками, де їй було надано притулок.

При цьому, даних про притягнення ОСОБА_1 за вказаними вище заявами ОСОБА_3 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статі 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статі 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини 1 статі 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Згідно з частиною 3 статі 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статі 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статі 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_1 відносно неї вчиняє фізичне, економічне та психологічне насильство, яке полягає у образах нецензурною лайкою, приниженні її перед малолітніми дітьми, нанесенні тілесних ушкодження, кривдник вигнав та не пускає її у зареєстроване місце проживання (квартира АДРЕСА_1 ).

Відповідно до частини 1 статі 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_3 надала належні та допустимі докази, які досліджені судом у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників судового процесу.

Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникають конфліктні ситуації, внаслідок яких заявниця зазнає насильства та фактично позбавлена місця проживання, а видача обмежувального припису надасть можливість припинити насильство з боку кривдника.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заявник не довела в суді вчинення відносно неї домашнього насильства, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, які досліджені належним чином, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків суду першої інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Посилання скаржника у апеляційні скарзі на те, що відомості відносно ОСОБА_1 не внесені до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознаками статі відхиляються колегією суддів, оскілки така обставина не свідчить про відсутність застосування насильства відносно ОСОБА_3 .

Також не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 фактичного позбавлений конституційного права користування власною квартирою внаслідок встановлення заборони перебувати у ній впродовж шести місяців, оскільки таке обмеження визначене спеціальним законом ("Про запобігання та протидію домашньому насильству") і має тимчасовий характер. При цьому, не можна вважати, що у такій категорій справ вбачається спір про право.

Доводи особи, що подала касаційну скаргу, про те, що на час розгляду заяви не існує жодного судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником не спростовують висновку суду у цій справі й не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення, так як встановлення обмежувального припису є превентивним способом захисту потерпілих від домашнього насильства.

Крім того, слід врахувати, що розслідування кримінального провадження № 0012338 від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_1 , за зверненням ОСОБА_3 про завдання тілесних ушкоджень, продовжується.

Та обставина, що Вишгородським районним судом Київської області від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року, було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, не позбавляє її права повторно звертатися із такою заявою, тим більше не має визначального характеру при новому розгляді.

Посилання у апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та побудовані на припущеннях скаржника, що згідно частини 6 статі 81 ЦПК України недопустимо.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, у справах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення

повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова