КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Білич І.М.

суддів: Музичко С.Г., Іванченка М.М.

при секретарі: Масловській К.І., Кемському В.В.

за участю: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

представників позивача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханова Андрія Івановича, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є.,

по цивільній справі № 755/11989/18 за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 року Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також передати дитину позивачеві для його подальшого влаштування. Стягнувши з батьків на користь закладу, в якому буде перебувати дитина, аліменти на його утримання в розмірі ј частки від усіх доходів кожного з відповідачів щомісячно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. 20 грудня 2018 року відповідно до акту «Про покинуту чи знайдену дитину» малолітній ОСОБА_7 був влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва, де знаходиться й на даний час.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації який діяв в інтересах малолітнього ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог відмовлено. З підстав того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків дитини, а беззаперечних доказів ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Посилаючись на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки судом не надана належна правова оцінка доказам, що подавалися позивачем. Зокрема судом не враховано ті обставини, що дитина тікала з дому, знаходилася на вулиці без супроводу дорослих, застосовувала насильство щодо оточуючих, має проблеми з дитячим алкоголізмом та тютюновою залежністю. Відсутні обґрунтування відхилення рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_8 .

У судовому засіданні представники позивача та третіх осіб підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_1 не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності встановлення у ході розгляду справи стійкої поведінки відповідачів щодо невиконання обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи при цьому також думку малолітнього ОСОБА_6 щодо заявлених позовних вимог та його пояснень щодо переосмислення своєї поведінки. Вказуючи при цьому з урахуванням усталеної практики Європейського суду, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які не виконують обов`язків по вихованню дитини.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 травня 2018 року № 10 взято на облік (обліково-статистична картка № НОМЕР_1 ) малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

Підстави для прийняття такого рішення викладені у доповідній спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї в якій зокрема зазначено, що дитина поводить себе агресивно, пропускає заняття у школі без поважних причин, батьки вихованням дитини у достатньому обсязі не займаються (а.с. 9).

На час постановлення дитини на облік, малолітній ОСОБА_6 проживав разом з бабою ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати дитини - ОСОБА_2 на протязі 7 останніх років проживає окремо від чоловіка та сина, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Вихованням дитини фактично займалася бабуся, яка вказувала на те, що поведінка дитини змінилася коли він познайомився з однолітками, які мали на нього негативний вплив. Назарій став агресивним, припинив ходити до школи, став пиячити, палити.

Зазначені обставини підтверджені листом сектору ювенальної превенції Дніпровського управління поліції ГУНП України в м. Києві 04.04.2018 року за яким вбачається, що баба ОСОБА_10 викликала працівників поліції, оскільки малолітній ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження. З малолітнім ОСОБА_6 проводилися профілактичні бесіди щодо поваги до літніх людей. ( а.с. 20).

За інформацією служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації малолітній ОСОБА_7 приходить у гості за адресою: АДРЕСА_2 , щоб зустрітись із матір`ю, бабою та дідом, але поводить себе і там агресивно так 02.04.2018 року він застосував стосовно матері ОСОБА_11 фізичне насильство (матір дитини мала ознаки насильства на обличчі - крововилив під лівим оком).

Адміністрація середньої загальноосвітньої школи № 224 м. Києва неодноразово зверталася із поданнями в яких повідомляла, що малолітній ОСОБА_6 з початку II семестру 2017-2018 навчального року, без поважних на те причин, не відвідує школу. Характеризуючи малолітнього ОСОБА_6 , як дитину замкнену, яка може провокувати однолітків на протиправні вчинки. Має недостатньо сформовані вольові якості, занижену самооцінку, спостерігається підвищена тривожність, страх, що породжує прагнення діяти всупереч вимогам (а. с. 10,16,18, 23, 27).

Під час проведення обстеження умов проживання дитини, встановлено незадовільний стан помешкання та відсутність належних умов для проживання дитини. Батькові рекомендовано пройти курс лікування від алкогольної залежності (а. с. 24, 26).

Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зверталася до органів поліції з інформацією щодо ухилення батьків дитини від виконання батьківських обов`язків та притягнення їх до відповідальності, передбаченої ст. 184 КУпАП України (листи до Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_11 та до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_1 ).

Постановою Дніпровського районного суду від 25 січня2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП України, однак у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності провадження по справі було закрито (а.с. 152).

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_12 . відносної їх малолітньої дитини ОСОБА_6 розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. За результатами розгляду комісія прийшла до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що вони ухилилися від виховання та утримання дитини - протокол № 8 від 13.06.2018 р (а. с. 7,116-117).

20 грудня 2018 року співробітниками Управління патрульної поліції у місті Києві на вулиці було виявлено малолітнього ОСОБА_6 без супроводу дорослих, та доставлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 (далі - ЦСПРД № 1) Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), де дитина знаходиться по сьогоднішній день (а.с. 61).

Тобто, між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання батьками малолітнього ОСОБА_6 батьківських обов`язків, а відтак доказуванню в даному випадку, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, підлягають обставини щодо наявності ознаки ухилення відповідачів від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч.1-3, ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.

Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Слід також погодитися з критичною оцінкою, наданою указаному висновку судом першої інстанції, у зв`язку з його недостатнім мотивуванням та поверхневою оцінкою обставин, які склалися навколо малолітнього ОСОБА_6 .

Крім того, заперечуючи проти позбавлення батьківських прав відповідачі надали суду під час розгляду справи докази на підтвердження вчинених ними дій щодо врегулювання ситуації, а саме: договір про здійснення соціального супроводу № 15 від 12 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та Дніпровським районним в м. Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, метою якого є надання соціально-психологічної підтримки сім`ї та підвищення виховного потенціалу матері шляхом надання комплексу соціальних послуг (а.с. 102) ; довідку Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 21 лютого 2019 року про надання психологом Центру відповідачам консультацій щодо покращення психоемоційного стану та пошуку шляхів налагодження взаємовідносин з дитиною (а.с. 103), інформацію Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про результати роботи з клієнткою № 20 від 12 червня 2019 року (ас. 128-129); акт № 155 оцінки потреб дитини та сім'ї, складений за місцем проживання ОСОБА_6 , відповідно до якого у дитини забезпечено базові потреби, все необхідне в наявності, батьки належним чином займаються вихованням та доглядом за сином (а.с. 131-132).

Зазначені обставини свідчать про відсутність ознак абсолютного нехтування відповідачами та їх повного самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина.

Разом з тим, встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності об`єктивно свідчать про неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків, перебування малолітнього ОСОБА_6 в занедбаному стані, а також відсутність на даному етапі у батьків бажання налагодити відносини з сином та забезпечити останнього належним вихованням.

Відмовивши в задоволенні вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього, суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, які мали місце на час його постановлення, а саме те, що батьку дитини, ОСОБА_1 рекомендовано було пройти програму „Школа відповідального батьківства" та програму „Сенс" від алкогольної залежності.

Як у ході розгляду справи в суді першої так і апеляційної інстанції останнім не було надано доказів на виконання зазначених вище рекомендацій. Також встановлено, що батько дитини офіційно не працевлаштований, будь - яких доказів щодо його можливості матеріального забезпечення дитини у разі продовження проживання сина разом з ним після залишення реабілітаційного центру не надано.

Крім того, згідно до акту обстеження умов проживання від 01.11.2019 року ( на час розгляду апеляційної скарги) складеного відділом захисту прав дітей ССДС ДРДА за місцем проживання батька дитини, відповідача по справі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) вказано, що умови для проживання в квартирі для дитини не створені - а.с. 232..

Мати малолітнього ОСОБА_2 в суді першої інстанції вказувала на те, що вона працює, для забезпечення інтересів дитини, виховання та розвитку його у належних умовах, піклування про здоров`я, фізичний духовний та моральний розвиток планує орендувати окрему квартиру і проживати разом з сином удвох. У той же час в суді апеляційної інстанції таких доказів не надала.

При цьому згідно до акту обстеження умов проживання від 07.11.2019 року ( на час розгляду апеляційної скарги) складеного спеціалістами ССДС Деснянської РДА у місті Києві за місцем реєстрації матері дитини, відповідача по справі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) вказується, що ОСОБА_2 будучи зареєстрованою за даною адресою фактично протягом останнього року не проживає ( проживає за місцем проживання свого цивільного чоловіка).

Наслідки відмови суду першої інстанції у задоволенні вимог щодо позбавлення батьків малолітнього батьківських прав свідчать про необхідність його подальшого повернення в сімю.

Батьки малолітнього на час поміщення його до реабілітаційного центру в 2018 році перебуваючи в шлюбі, однак протягом останніх семи років фактично проживали окремо не визначивши при цьому в офіційному порядку місце проживання дитини, виходили лише з усної домовленості щодо проживання малолітнього разом з батьком.

Незважаючи на роз`яснення суду відповідачі не надали доказів врегулювання подружжям питань щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з одним із батьків на час розгляду справи в суді. А відтак несення ними певних витрат по утриманню дитини, а також обов`язку надання допомоги одним з подружжя.

Крім того, на час ухвалення рішення суду судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 , як мати дитини, не виконала свої зобов`язання щодо окремого облаштування як свого місця проживання так і сина окремо від її батьків ( дідусь та бабуся бояться поведінки свого онука), надала неправдиву інформацію щодо місця свого проживання.

Батько дитини ОСОБА_1 за час перебування малолітнього в реабілітаційному центрі, також не створив належні умови для його повернення за попереднім місцем свого фактичного мешкання.

Вказане свідчить, що повернення малолітнього ОСОБА_6 має фактично відбутися в середовище в якому він перебував, а це нівелює всі зміни та досягнення, які мали місце в його житті за час перебування в реабілітаційному центрі. За відсутності змін у житті відповідачів, зазначених вище, залишення дитини разом з ними є небезпечним для його здоров`я та виховання.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, колегія приходить до висновку, що залишення дитини з батьками в даному випадку є небезпечним для її здоров`я і морального виховання, що згідно ст.ст. 170, 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Колегія вважає, такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_6 в даному випадку.

Вирішуючи питання про відібрання дитини у відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 170 СК України, аналізу п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, згідно яких у разі відібрання дитини, дитина передається органам опіки та піклування, якщо цього потребують її інтереси, при цьому суд не повинен визначати конкретний заклад, куди передавати дитину.

Крім того, суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачів та перебування дитини у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати її інтересам і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між батьками та дитиною, та не позбавить відповідачів права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, враховуючи, що дитини перебуває у відповідному закладі Органу опіки та піклування і не перебуває на утриманні відповідачів, з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів доходів кожного з батьків щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Щодо порядку сплати аліментів, то частиною третьою статті 193 СК України встановлено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав передбачає передання дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування її під сімейну форму опіки чи у відповідний дитячий заклад.

Тобто, на позивача покладено обов`язок по подальшому влаштуванню дитини, який підлягає виконанню безпосередньо позивачем після набрання даним судовим рішенням законної сили.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення аліментів на дитину має відбуватись шляхом перерахування коштів на особистий рахунок малолітнього ОСОБА_6 , який підлягає відкриттю у відділенні Державного ощадного банку України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_6 від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав та передання органу опіки і піклування для подальшого влаштування, а також стягнення аліментів з відповідачів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів доходу кожного з відповідачів щомісячно, з урахуванням вищевикладених обставин.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханова Андрія Івановича, який діє в інтересах малолітнього: ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Відібрати у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 810 гривень в рівних частках по 4 405 гривень з кожного.

Постанову суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: