Номер провадження: 22-ц/813/7640/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановила:

24 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , та просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 березня 2006 року сторони уклали шлюб, у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-7411/09 від 04.03.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач не надає постійної та достатньої допомоги на утримання дитини. Відповідач працездатний, отримує мінливий дохід, щонайменше 1 раз на 3 місяці перетинає державний кордон України, з його слів зареєстрований як приватний підприємниць в Словенії та подав документи на отримання громадянства ОСОБА_5 . Позивач вважала, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, адже працює за кордоном, має у власності земельні ділянки та квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 гривень з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, вказуючи у рішенні, що відповідач має у праві власності ряд об`єктів нерухомості, судом не була врахована невелика вартість вказаного майна. Крім того, ОСОБА_1 посилається у апеляційній скарзі на те, що між сторонами раніше існувала домовленість з приводу утримання дитини. Так, апелянтом було надано позивачці дозвіл на продаж квартири, де його частка складала 1/2, в рахунок виплати аліментів, що підтверджується нотаріально завіреними заявами про надання дозволу на відчуження нерухомого майна як з боку ОСОБА_1 , так і з боку ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси серії НОМЕР_1 (а.с.11).

ОСОБА_6 має прізвище ОСОБА_7 , що вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , де позивач після реєстрації розірвання шлюбу отримала прізвище ОСОБА_8 (а.с.29) та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_9 одружилася, в результаті чого змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.22).

Позивач має доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має другу групу інвалідності з дитинства, про що свідчить Довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ №038933 (а.с.31).

У матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з яких вбачається, що вони знайомі з ОСОБА_14 та вказують, що він не припиняв спілкуванням з сином після розлучення з ОСОБА_9 , батько відпочиває з дітьми ОСОБА_4 та Еллой (а.с.43-45).

З листа директора Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №3» Одеської міської ради №185 від 05 квітня 2019 року вбачається, що здійснює догляд, звертається до дитячої поліклініки, виповнює рекомендації лікарів мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (а.с.84).

З Договору №38, укладеного 17 вересня 2018 року між ФОП ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (чоловік позивачки), який діяв в інтересах ОСОБА_3 , вбачається, що ФОП ОСОБА_15 надає послуги з підвищення рівня іноземної мови та вартість послуг складає 720 грн. на місяць (а.с.88-89).

З наявної у матеріалах справи довідки КПНЗ «Дитяча музична школа №2 ім. О.К.Глазунова м. Одеси» №10 від 22 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається в ІV класі за фахом акордеон та у ІІІ класі за фахом гітара. Сплачує за навчання дитини мати, ОСОБА_6 (а.с.90).

Згідно характеристики учня 2-А класу Одеської гімназії №1 імені ОСОБА_17 Бистріної ОСОБА_3 класний керівники дитини вказує, що мати ОСОБА_4 цікавиться його життям, в той час класний керівник ОСОБА_18 батька дитини ніколи не бачила (а.с.91).

Також викладач з позашкільної роботи з англійської мови ОСОБА_19 вказує на те, що випадково познайомилася з татом Генріха 4 роки назад та після того ніколи не бачила, в той час як мама та бабуся ОСОБА_4 весь час виявляють максимум інтересу до дитини (а.с.92).

Сусід позивачки ОСОБА_20 пояснив, що його донька та син позивачки ОСОБА_4 навчаються в одній гімназії №1. Вказав, що позивач проживає з матір`ю, донькою та сином, а заробляє на життя лише ОСОБА_2 (а.с.99).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 є власником (а.с.201-211):

- квартири АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. Господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житлового будинку АДРЕСА_3 .

Згідно положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 4 000 грн. щомісяця аліментів на утримання ОСОБА_3 , оскільки матеріали справи містять лише дані щодо сплати послуг з навчання іноземній мові, в той час як витрати на інші заняття не є належним чином підтвердженими.

Як вірно вказано у рішенні суду, 4 000 грн. це двічі мінімальний рекомендований розмір аліментів, що, на думку суду, є достатнім для утримання сина зі сторони батька, адже обов`язок по утриманню покладається на обох батьків.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, судом враховані положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 підлягають аліменти у розмірі 4 000 грн. Щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 24 вересня 2018 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач має у праві власності ряд об`єктів нерухомості, однак судом не була врахована невелика вартість вказаного майна, оскільки на підтвердження дійсної вартості об`єктів нерухомості апелянтом не надано жодного доказу. Фотографії, долучені до апеляційної скарги, не можуть бути підтвердженням викладених у скарзі доводів, оскільки у апеляційного суду відсутні можливості ідентифікувати зображені на фотографіях об`єкти нерухомості та дійти до висновку, що саме вони знаходяться у праві власності ОСОБА_1 .

Крім того, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що між сторонами раніше існувала домовленість з приводу утримання дитини. Так, апелянтом було надано позивачці дозвіл на продаж квартири, де його частка складала 1/2, в рахунок виплати аліментів, що підтверджується нотаріально завіреними заявами про надання дозволу на відчуження нерухомого майна як з боку ОСОБА_1 , так і з боку ОСОБА_2 .

Вказані доводи скарги також не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, оскільки долучені до матеріалів справи Договір дарування від 04 січня 2017 року та заява ОСОБА_2 про надання згоди колишньому чоловіку ОСОБА_1 на продаж належної останньому земельної ділянки, свідчать лише про факт волевиявлення апелянта про намір розпорядитися належним йому нерухомим майном, і не є підтвердженням існування домовленості між сторонами з приводу утримання дитини.

Також колегія суддів враховує, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, не вказуючи при цьому, який саме розмір аліментів має бути сплачений на користь позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе