Справа № 211/5089/19
Провадження № 2/211/2035/19
18 грудня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
представника позивачів - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на реєстрацію місця проживання,-
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та просять визнати за ОСОБА_3 право на реєстрацію місця проживання без згоди власника, стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначили, що позивач ОСОБА_2 є власником 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідачу належить 1/4 частина вказаного будинку, в якому вона фактично не проживає. Позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , проживала в іншому місті без реєстрації на орендованій квартирі, однак з огляду на похилий вік матері та за проханням останньої вирішила переїхати жити до матері, здійснюючи догляд за нею. В зв`язку з цим вони звернулись до відповідача щодо надання дозволу на реєстрації ОСОБА_3 , однак отримали усну відмову. Вважають, що бездіяльність відповідачки, як співвласника, що полягає у ненадання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у вказаному домоволодінні, порушує права власності ОСОБА_2 на домоволодіння та житлові права ОСОБА_3 щодо домоволодіння, а також негативно впливає на обов`язок ОСОБА_3 зареєструватися за постійним місцем проживання та обов`язок здійснювати постійний догляд за непрацездатною матір`ю, тому просять задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в тексті позову, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 .В судове засідання сторони не з`явилися. про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала.
Протокольною ухвалою від 18.12.2019 р. в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Як встановлено судом, за даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 15-16 - копія інформації).
Позивач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_2 (а.с. 13,14 - копії свідоцтв).
Так, відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.
Співвласники, незалежно від розміру часток, при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Разом із тим відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження (далі - Закон).
Відповідно до статті 2 Закону 1382-ІV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно зі статтею 6 Закону 1382-ІV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація за своїм змістом згідно зі статті 3 Закону 1382-ІV визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло (постанова Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17).
Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року, Для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Таким чином, враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 , як власник 3/4 частини будинку вправі на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а відтак має право вселити до себе доньку як члена своєї сім`ї та зареєструвати її в належній частці приміщення без згоди іншого співвласника, який набув рівного з усіма права користування житлом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (часина перша сттаті 2 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, тому враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 768,40 грн., сплачений ним при подачі заяви про видачу судового наказу та позовної заяви до суду (а.с. 1, 2), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати понесені витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди співвласника домоволодіння ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачами може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18 грудня 2019 року
Суддя Д.М.Ніколенко