Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 листопада 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили у суді позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 29.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до якого позивачі надали відповідачу позику в розмірі 215000,00 доларів США, строком погашення визначено - 30.12.2015 року.

Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивачі просить суд стягнути з відповідача на їхню користь 215000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 11786,70 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 59042,22 долари США та судові витрати.

До початку судового засідання представник позивачів подав до суду заяви, в яких просив справу розглянути без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 25.11.2019 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 29.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони було укладено договір позики, відповідно до якого позивачі надали відповідачу позику в розмірі 215000,00 доларів США, строком погашення визначено - 30.12.2015 року. (а.с. 7)

Відповідною розпискою підтверджено факт передачі грошових коштів на суму 215000,00 доларів США від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (а.с. 7)

Позивачі зазначають, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано.

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідною розпискою.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 215000,00 доларів США.

Крім суми основного боргу позивач просить суд також стягнути на його користь 3% річних за період користування відповідачем грошовими коштами.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачі просять суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 31.12.2015 року по 27.10.2017 року у розмірі 59042,22 долари США.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 3% річних за період з 31.12.2015 року по 27.10.2017 року у розмірі 11786 долари США 70 центів, та відповідно про задоволення позову в цій частині.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті (215000,00 доларів США), помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання (667 днів), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Окрім того, позивачі просять суд стягнути на їхню користь проценти за користування позикою за період з 31.12.2015 року по 27.10.2017 року на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі 59042,22 долари США.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. (ч. 2 ст. 1048 ЦК України).

З наданої до суду розписки вбачається, що розмір процентів в ній не встановлено, а відтак розрахунок процентів за користування позикою має бути визначений на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен місяць користування грошовими коштами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування позикою за період з 31.12.2015 року по 27.10.2017 року у розмірі 59042,22 долари США.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів судовий збір в розмірі 8000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) суму основного боргу за договором позики від 29.12.2014 року у розмірі 107500 доларів США 00 центів, 3% річних у розмірі 5893 долари США 35 центів, проценти у розмірі 29521 долар США 11 центів, що разом складає 142914 доларів США 46 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) суму основного боргу за договором позики від 29.12.2014 року у розмірі 107500 доларів США 00 центів, 3% річних у розмірі 5893 долари США 35 центів, проценти у розмірі 29521 долар США 11 центів, що разом складає 142914 доларів США 46 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 8000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 8000 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко