Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/9188/17

провадження № 61-38832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Вербової І. М., від 10 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М., відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31 серпня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № 50005860, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 117 226, 08 грн строком на 60 місяців. 11 вересня 2012 року з метою забезпечення кредитних зобов`язань між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50005860, яким у заставу передано автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . 15 грудня 2014 року приватним нотаріусом Хижняком А. М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. Позивач зазначав, що в порушення статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі не зазначено ім`я та по батькові нотаріуса, місця роботи боржника, строку, за який проводиться стягнення. Окрім того, нотаріусу не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують заборгованість боржника. Одночасно позивач зазначив, що своєчасно і у повному обсязі виконував свої зобов`язання. У порушення частини третьої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» кредитор до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень відомості про звернення стягнення та в порушення статті 27 цього Закону не направив боржникові письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Вказував, що згідно із пунктом 4.1 договору застави кредитор вправі розпочати процедуру звернення стягнення у випадку, якщо боржником не будуть задоволені його вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Зазначення у виконавчому написі про те, що він вчиняється у зв`язку із настанням 16 травня 2014 року строку оплати за договором застави свідчить про поверхневий розгляд нотаріусом поданих документів.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати виконавчий напис, вчинений 15 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М., реєстраційний № 2018, про звернення стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Савлук Т. В., від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 грудня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М., зареєстрований в реєстрі за № 2018, яким пропонується звернути стягнення на транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , переданий в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі договору застави транспортного засобу № 50005860 від 11 вересня 2012 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. не дотримано вимог пункту 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса і розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки розмір боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, є відмінним від суми боргу, яка вказана у письмовій вимозі, яка не отримана позивачем, відсутні докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на заставлене майно у разі невиконання вимоги. Оскільки звернення стягнення на предмет застави мало місце у позасудовому порядку, заставодавець був позбавлений можливості висувати свої заперечення щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису, не отримання ним письмової вимоги про усунення порушень істотно, вплинуло на права та обов`язки заставодавця.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду щодо порушення процедури вчинення виконавчого напису, а саме вимог пункту 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, а також неврахування частини платежів, є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи. Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Хижняком А. М., повне ім`я якого зазначено на особистій печатці. Відсутність зазначення місця роботи боржника не є підставою вважати порушеною процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки є інші дані, які ідентифікують особу боржника, або на підставі цих даних під час виконання виконавчого напису місце роботи може бути установлено. Доводи про необхідність надання нотаріусу первинних бухгалтерських документів також визнані безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2018 року і залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що для визначення можливості вчинення виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити не лише факт наявності заборгованості відповідно до наданих йому документів, а був зобов`язаний переконатися у тому, що ця заборгованість є безспірною. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Заявник вказує, що на протязі вересня-грудня 2014 року сплачував на користь кредитора щомісячні платежі за кредитним договором. Апеляційним судом не враховано тієї обставини, що заставодержателем не було дотримано вимог статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також не вручено заставодавцю відповідну вимогу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М., відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовано зміст прав та обов`язків сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка. У зв`язку із неповерненням суми кредиту та заборгованості за договором згідно вимоги (повідомлення) відповідача у встановлений тридцятиденний термін кредитор правомірно звернувся 15 грудня 2014 року до приватного нотаріуса з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє наявність спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів із урахуванням положень відповідного переліку, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку, тобто перевіряє документи, з яких обчислена заборгованість, що не була спірною.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50005860, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надані кредитні кошти у сумі 117 226, 08 грн, що еквівалентно 14 422, 50 доларам США, строк кредитування становить 60 місяців, відсотки за користування кредитом становлять 8 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору 11 вересня 2012 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50005860, на підставі якого у заставу передано автомобіль марки VOLKSWAGEN Amarok, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вимогою (повідомленням) про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором вих. № 50005860 від 05 вересня 2014 року, направленою на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Порше Мобіліті» повідомило про необхідність дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі відповідно до умов договору, що станом на поточну дату становила 214 362, 44 грн, яка включає суму: дострокового повернення невиплаченого кредиту у розмірі - 120 570, 22 грн, несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочення сума основного боргу) у розмірі - 17 818, 37 грн, штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору - 3 593, 53 грн, витрати, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до договору, - 1 938, 81 грн, штраф за порушення вимог щодо страхування майна у розмірі 5 % від суми кредиту - 27 950, 81 грн, штраф за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту - 37 267, 74 грн, компенсацію страхових платежів відповідно до статей 5, 6 договору - 5 223, 59 грн.

15 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А. М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу VOLKSWAGEN Amarok, реєстраційний номер НОМЕР_2 , задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 17 818, 17 грн, штрафних санкцій за вимоги щодо сплати - 3 593, 53 грн, витрати, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості, - 1 938, 18 грн, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна - 27 950, 81 грн, штрафу за порушення терміну повернення кредиту - 37 267, 74 грн, компенсації страхових платежів - 5 223, 59 грн, суми кредиту - 120 570, 22 грн, що загалом становить 214 362, 44 грн.

На спростування розміру заборгованості, яка визначена ТОВ «Порше Мобіліті», позивачем долучено документи про сплату щомісячних платежів по кредитному договору, а саме: квитанція № НОМЕР_3 на суму 4 000, 00 грн від 15 вересня 2014 року, квитанція № НОМЕР_4 на суму 3 800, 00 грн від 16 жовтня 2014 року, квитанція № НОМЕР_5 на суму 3 800, 00 грн від 24 листопада 2014 року, квитанція № 6467 на суму 4 400, 00 грн від 19 грудня 2014 року (а. с. 26-28).

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з частиною першою статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

У частині першій статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

При цьому частиною першою статті 24 цього ж Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (частина третя статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Зазначене також узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Указані вимоги є імперативними, а не виконуються на розсуд стягувача.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувала (частина друга статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок № 830), державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором (пункт 5 Порядку № 830).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

У підпунктах 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість залишення поза увагою і невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Подібний висновок про застосування зазначених норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не врахував, що звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження у позасудовому порядку та спливом тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання з моменту реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення ТОВ «Порше Мобіліті» стягнення на предмет обтяження позивачем не надано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив із того, що заборгованість, вказана у виконавчому написі, не може вважатись безспірною.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи районний суд, вирішуючи спір, дійшов загалом правильного висновку щодо відсутності у приватного нотаріуса достатніх правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове про відмову у задоволення позовних вимог, апеляційний суд вищевказаного не врахував, дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович