ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №582/506/19

Номер провадження 22-ц/816/5271/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Валюха Юрія Васильовича на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року в складі судді Петен Я.Л., ухваленого у смт. Недригайлів, повний текст судового рішення виготовлено 15 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , мотивуючи вимоги тим, що він є інвалідом другої групи з дитинства. З 2007 року він був зареєстрованим та проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним за вищевказаною адресою проживали його мати ОСОБА_7 , рідна сестра ОСОБА_4 , його племінник ОСОБА_5 та його племінниця ОСОБА_6 .

Зазначає, що його мати ОСОБА_7 домовилася із власником житлового будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 про усі істотні умови укладення договору купівлі - продажу цього нерухомого майна та сплатила йому грошові кошти в сумі 2000 грн. Вказані кошти було отримано матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка надала відповідну розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_7 . Зазначає, що через смерть його матері договір купівлі продажу нерухомого майна, яке складається із житлового будинку та земельних ділянок нотаріально посвідчено не було. Вказаний житловий будинок та земельні ділянки позивач та члени його родини вважали спадковим майном, оскільки іншого власного житла вони не мали. У 2012 році відповідач ОСОБА_2 став наполягати на виселенні позивача та членів його сім`ї з належного відповідачу будинку. В зв`язку із викладеним, вони були вимушені залишити даний житловий будинок та переїхали на проживання в квартиру в м. Ромни Сумської області. 22.03.2016 року відповідач звернувся до суду з позовом про визнання позивача та членів його родини такими, що втратили право на проживання в житловому будинку. Вказує, що ним було подано зустрічний позов про визнання за ним права власності на будинок та земельні ділянки в порядку спадкування. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано за ним право власності на вказану нерухомість в порядку спадкування. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2017 року скасовано рішення Недригайлівського районного суду Сумської області, а позивача та членів його родини визнано такими, що втратили право на проживання в житловому будинку. Зазначає, що вказаним рішенням Апеляційного суду Сумської області було встановлено, що мати позивача ОСОБА_7 сплатила ОСОБА_2 у 2007 році 2000 грн. за будинок. На підставі рішення суду та заяви відповідача Іваницька сільська рада зняла позивача та його родину з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач після смерті його матері, сплачені нею грошові кошти йому, як спадкоємцю не повернув. Свої зобов`язання укласти письмовий, нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок не виконав. З огляду на викладене, відповідач безпідставно користується грошовими коштами, що належать позивачу. Зазначає, що право на гроші, які належали його матері виникло у нього 12 липня 2007 року, після проголошення Апеляційним судом Сумської області свого рішення. Зазначає, що такими діями відповідачів йому завдано моральної шкоди.

Просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь: незаконно сплачені кошти в сумі 2000 грн., три відсотки річних в сумі 6004 грн. 89 коп. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн. 00 коп. Всього 112371 грн. 38 коп.

Рішенням рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. 00 коп. сплачених коштів та 100 грн. 00 коп. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Валюх Юрій Васильович, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 676 грн., пеню в сумі 5690 грн. 49 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 6004 грн. 89 коп. та моральну шкоду в сумі 99 900 грн. 00 коп. Всього 112271 грн. 38 коп.

В іншій частині рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково не врахував положення чинного законодавства стосовно того, що у разі не виконання договірних зобов`язань аванс повертається в повному обсязі особі, яка його сплачувала. Вказує, що оскільки мати позивача померла, то аванс необхідно повернути позивачу, як її спадкоємцю. Крім того, купівельна спроможність грошей в сумі 2000 грн. станом на 2007 рік становила близько 400 доларів США, а на даний час не становить і 100 доларів США, а тому з відповідачів необхідно стягнути 3 % річних за період з 01.01.2008 по 08.04.2019 року, що в грошовому виразі становить 676 грн. 00 коп. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідачів на користь позивача інфляційне збільшення боргу та пеню з огляду на те, що останні безпідставно користувалися та користуються грошовими коштами його матері. Крім того, позивач не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої на його користь з відповідача моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами та третіми особами до суду не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6 зворотній бік). Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Власником житлового будинку, де був зареєстрований позивач є ОСОБА_8 , який є власником також двох земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно площею 0,05 га з кадастровим номером :03:00:0135 для індивідуального житлового будівництва та площею 0,2855 га з кадастровим номером :03:000:0136 для ведення селянського господарства. Вказані обставини підтверджені також рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12.07.2017 року по справі № 582/288/16-ц. (а.с. 12-14).

Мати позивача - ОСОБА_7 погодила із власником житлового будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 істотні умови договору купівлі - продажу цього нерухомого майна та сплатила грошові кошти останньому в сумі 2000 грн. Вказані кошти було отримано матір`ю відповідача - ОСОБА_3 , якою було надано розписку про отримання вказаних грошових коштів (а.с. 15)

24.10.2007 мати позивача ОСОБА_7 померла. (а.с. 11).

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині мотивовано тим, що вимоги позивача в частині стягнення пені є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ст.ст. 549-552 ЦК України, відсутні підстави для її нарахування. Крім того, вимога про повернення 2000 грн. позивачем не пред`являлася відповідачу, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат є також безпідставними. Також, враховуючи обсяг страждань, яких зазнав позивач та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 100 грн. 00 коп.,

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 на виконання умов усно укладеного договору купівлі продажу передала ОСОБА_2 через його мати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2000 грн. Вказані обставини були визнані відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду справи № 582/288/16-ц та встановлені рішенням апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2017 року по вказаній справі. (а.с. 12-14). Також із вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_7 права власності на спірне нерухоме майно на момент смерті не набула. Факт отримання грошових коштів відповідачем в сумі 2000 грн. від ОСОБА_7 також не заперечувався ним і під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Однак, рішенням апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2017 року по справі № 582/288/16-ц визнано ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування відмовлено.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що позивач на момент смерті його матері ОСОБА_7 був зареєстрований та фактично проживав із нею, то він належним чином, у встановленому законом порядку, прийняв спадщину після своєї матері, а відтак наділений, як спадкоємець правом вимоги щодо повернення йому 2000 грн., які були сплачені відповідачу його матір`ю.

Колегія суддів зазначає, що авансом є грошова сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу вказаної норми права можна дійти висновку, що обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми виникає в разі пред`явлення до нього вимоги з боку кредитора. Водночас, позивач, набувши правовий статус кредитора в зв`язку із прийняттям спадщини після смерті своєї матері не заявляв вимог до відповідача з приводу повернення йому грошових коштів в сумі 2000 грн., а навпаки заявив до суду позовну вимогу про визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно, стосовно укладання договору купівлі - продажу якого домовилися його мати ОСОБА_7 та відповідач. Сам факт прийняття рішення апеляційним судом Сумської області про визнання позивача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, та відмова в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, не свідчить про сплив строку виконання зобов`язання та прострочення з боку боржника без висування йому відповідної вимоги про повернення грошових коштів, з огляду на те, що фактично між матір`ю позивача та відповідачем була усна домовленість без визначення конкретного строку передання об`єктів нерухомості або повернення авансу.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач повинен сплатити пеню та інфляційне збільшення боргу через збільшення валютного курсу долару США, у період з 01.01.2008 по 08.04.2019, 3% річних, оскільки аванс матір`ю позивача надався у національній валюті гривні, а наданою нею розпискою не визначено розмір пені та строк повернення авансу. Норма щодо права кредитора вимагати виконання зобов`язання, як це визначено у ч.2 ст. 530 ЦК України, у разі не встановлення строку його виконання та моменту пред`явлення вимоги, позивачем до звернення до суду дотримана не була.

Мотиви позову не містять посилання на норми статті 625 ЦК України, тому її застосування судом першої інстанції є передчасним, але це не вплинуло на правильність вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат не підлягають задоволенню, оскільки без висування такої вимоги відповідачу, вони є передчасними.

Що стосується доводів позивача, викладені в апеляційній скарзі стосовно розміру стягнутої судом на його користь моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є співмірним сумі неповернутого авансу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Валюха Юрія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина