Справа № 645/3042/18
Провадження № 2/645/192/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Шарка О.П

секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - КЗ «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», в якому просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. та стягнути аліменти в розмірі ј частки всіх видів його доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до її повноліття

В обґрунтування позову зазначив, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування, звертається з даною позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, має малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, від виховання якої злісно ухиляється. Мати малолітньої, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Малолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. 05.09.2017 року до Служби у справах дітей по Немишлянському району зателефонувала сусідка малолітньої, ОСОБА_5 та повідомила, що близько двох тижнів малолітня ОСОБА_2 мешкає у неї, оскільки батьки дівчини знаходяться у нетверезому стані, дитина недоглянута, голодна. 06.09.2017 року спеціалісти Служби у справах дітей вилучили малолітню із родини та влаштували до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей. Як вбачається з інформації Харківської міської поліклініки № 6, під наглядом якої перебуває малолітня ОСОБА_2, дівчинку у віці 3- 4 років вже вилучали із сім'ї. Протягом 2-3 місяців дитина знаходилась у дитячому відділенні Мерефянської центральної районної лікарні, але потім її повернули на виховання батькам. Батьки цікавились станом здоров'я та розвитком малолітньої, але рекомендацій лікаря не виконували, оскільки обидва зловживають спиртними напоями. Адміністрація Харківської міської поліклініки № 6 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 За інформацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 175, яку відвідує малолітня ОСОБА_6 з першого класу, батьки малолітньої не приділяють увагу вихованню доньки, батьківські збори не відвідують, на запрошення вчителя до навчального закладу не з'являються. Умови проживання дитини не відповідають елементарним нормам життя, всюди розкидане сміття, робоче місце дитини не пристосоване для навчання, ліжко має жахливий вигляд. Батьки часто знаходяться у нетверезому стані. За інформацією СЮП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП, за ухилення від виконання батьківських обов'язків та незабезпечення належних умов розвитку, утримання та виховання дитини. ОСОБА_3 свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до доньки, не піклується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав відносно своєї доньки він категорично заперечував, пояснив суду, що на теперішній час він офіційно працевлаштувався, перестав зловживати спиртними напоями, веде нормальний спосіб життя, зробив у домоволодіння ремонт, створив всі необхідні умови для проживання доньки.

Представник третьої особи - директор КЗ «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» ОСОБА_8 надала суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, рішення прийняти на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні у присутності уповноваженої особи КЗ «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, просила не позбавляти її батька ОСОБА_3, якого вона дуже любить, батьківських прав, в подальшому вона бажає проживати саме з батьком.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, малолітньої ОСОБА_2, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовід носини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 08.11.2017 року.

Мати малолітньої - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Наказом Служби у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №45 від 7 вересня 2017 року, малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, поставлено на облік як дитину, що опинилась у складних життєвих обставинах.

Як вбачається з повідомлення Головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №6» від 28.09.2017 року №4337, малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 3х - 4х річному віці вилучали з сім'ї, протягом 2-3 місяців дитина знаходилась у дитячому відділенні Мерефянської ЦРЛ, але дитину повернули. Чи доглядали батька неповнолітню під час хвороби невідомо, так як обидва зловживають алкоголем. На огляд до дільничного лікаря та огляди спеціалістів дитина приходить сама, іноді супроводжували мати, батько, іноді бабуся, яка померла. Станом здоров'я та розвитком дитини батьки цікавляться, але рекомендації не виконують, адміністрація поліклініки вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно повідомлення директора КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №175» від 05.09.2017 року №387, з першого вересня ОСОБА_2 пройшла медогляд, відвідує школу, дитина охайна. 05.09.2017 року сусідка дівчинки повідомила, що вона проживає у неї, оскільки батьки знаходяться у нетверезому стані.

Відповідно акта обстеження сім'ї, 5 вересня 2017 року, проведеного комісією КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №175» у будинку за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання дитини не відповідають елементарним нормам життя. Всюди розкидано сміття. Робоче місце дитини не пристосоване для навчання. Ліжко дитини має жахливий вигляд.

6 вересня 2017 року малолітня ОСОБА_2 влаштована до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (акт прийому дитини до КЗ «Харківський обласний ЦСПРД» від 06 вересня 2017 року)

Як вбачається з висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого Департаментом служб у справах дітей, ОСОБА_3 відомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначений висновок був ухвалений без врахування пояснень відповідача ОСОБА_3, який пояснив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, мотивуючи тим, що він має змогу забезпечувати свою доньку та приймати участь у її виховані, створив в будинку всі необхідні умови для проживання дитини, перестав зловживати алкогольними напоями.

Посилання позивача на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, що також є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до абз. 4 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Суду зазначені медичні висновки не надані.

У той самий час, відповідачем надана довідка №1970, видана КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня», з якої вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 12 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, виписаний у зв'язку з закінченням курсу лікування.

Також відповідач офіційно працевлаштувався, з 1 червня 2018 року працює на посаді слюсаря механо- складальних робіт КСП «Харківміськліфт», за місцем роботи характеризуються позитивно (довідка начальника ВК КСП «Харківміськліфт» від 25 вересня 2018 року, характеристика з місця роботи).

Як вбачається з останнього акту обстеження умов проживання ОСОБА_3, складеного 23 січня 2019 року спеціалістами служби у справах дітей по Немишлянськму району, приватний будинок складається з трьох кімнат, санітарний стан житла задовільний. В помешканні зроблено косметичний ремонт, всі комунікації проведені, кімнати обладнані необхідними меблями, побутовою та відеотехнікою (телевізор, ноутбук). Для дитини виділено окрему кімнату зі всім необхідним. Для виховання та утримання дитини батьком створено необхідні умови

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому дитина перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 164 СК України мати чи батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне:

1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК Українибатьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу вцілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачу, як бутьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки.

Як встановлено з пояснень відповідача у судовому засіданні, він бажає брати участь у вихованні доньки, піклуватися про неї, займатися її вихованням.

При розгляді даного спору суд вважає, що позбавлення батька батьківських мір стосовно його неповнолітньої дитини є крайнім заходом, який повинен бути застосований судом у разі якщо ухилення від виконання батьківських обов'язків створює реальну загрозу для життя та здоров'я дитини та негативно впливає на процес її розвитку та виховання.

Хоча диспозиція ст.. 164 СК України, яка передбачає ухилення від виконання батьківських обов'язків як підставу для позбавлення батьківських прав не містить попереднього застосування до винового батька заходів попереднього досудового впливу, за думкою суду, невжиття таких заходів може бути підставою для відмови в задоволенні позову у разі розкаяння матері.

З огляду на викладене, судом не встановлені обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, для задоволення позову.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

Суд вважає, що профілактична робота з боку органів опіки та піклування, сам факт судового розгляду повинні мати позитивний вплив на відношення відповідача до своєї дитини.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, в іншій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 4 лютого 2019 року.

Головуючий-суддя: