ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 645/5199/18

Провадження № 22-ц/818/2967/19

13 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 2019 року (суддя Горпинич О.В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів за минулий час та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередні три роки, в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 01.09.2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 47640,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття у розмірі фіксованої суми 4550,00 грн. щомісячно з урахуванням інфляції.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони зустрічались без укладення шлюбу з осені 2003 року до грудня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач народила дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач визнав, що є батьком народженої дитини, проте оскільки на той час перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою відмовився подати до органів РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи, що на момент народження дитини, шлюб з іншою жінкою він не розірвав. На прохання позивача надати матеріальну допомогу спільній дитині відмовся, мотивуючи це відсутністю коштів. За останні три роки від відповідача на банківську картку позивача надійшло 8855,00 грн. на утримання дитини, що є сумою меншою ніж необхідна на утримання дитини на один місяць. Позивач вказує, що вона з дитиною мешкають вдвох, всі витрати на утримання дитини вона несе одноособово, матеріальне становище відповідача дозволяє йому надати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що інформація стосовно того, що до суду не надано Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 не відповідає дійсності оскільки до позовної заяви нею був доданий відповідний Витяг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Визнає, що є батьком ОСОБА_3 , підстав для стягнення аліментів з нього за минулий час не вбачає, оскільки позивач з приводу сплати аліментів до нього не зверталась.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог про встановлення батьківства. Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є похідними від вимоги про встановлення батьківства, у зв`язку із чим також не підлягають задоволенню.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що згідно зі Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова 11.01.2006 року, матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 , батьком дитини зазначений ОСОБА_5 (т.1 а.с. 7).

Згідно пояснень позивача, викладених у позовні заяві, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за її прізвищем, а батько дитини був записаний за її вказівкою, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувалось, що він є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, до суду апеляційної інстанції позивачем надано копію Свідоцтва про народження ОСОБА_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові 09.07.2019 року, в якому батьком дитини зазначено відповідача по справі - ОСОБА_2 .

За таких обставин, предмет спору з приводу визнання батьківства відповідача відсутній, а отже позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає з матір`ю та знаходиться на її утримання.

Матеріальної допомоги, для забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку відповідач у добровільному порядку не надає.

Згідно інформації, наданої ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ДФС у Харківській області (Московський р-н м.Харкова) з 04.02.2015 року як фізична особа-підприємець. Доходу від підприємницької діяльності за 2015, 2016 роки не отримував. По ОСОБА_2 в ЄДР 20.12.2016 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, як фізичної особи -підприємця (т.1 а.с.181).

Відповідно до довідки від 07.02.2019 року ОСОБА_2 працює у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Харківський міський комплексний центр клубів за місцем проживання» на посаді керівника гуртка з 19.11.2018 року по теперішній час. Заробітна плата з січня 2019 року складає 4173 грн. у місяць (т.2 а.с.27).

Відомостей про інші доходи відповідача та наявність інших утриманців суду не надано.

Отже, враховуючи матеріальне становище відповідача та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, колегія суддів вважає за можливе призначити аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн.

При цьому зазначає, що сторони не позбавлені права і можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів у зв`язку із зміною матеріального становища будь-кого з них.

Що стосується часу, з якого присуджуються аліменти на дитину суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належних доказів на підтвердження того, що позивач вживала заходів щодо стягнення аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати суду не надано.

Враховуючи викладене підстави для стягнення аліментів за минулий час відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства - відмовити з інших підстав.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований : АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_3 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі - 2000 грн. щомісячно, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко