Справа № 515/937/18
Провадження № 2/515/153/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
05 лютого 2019 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
В С Т А Н О В И В:
14 червня 2018 року адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 11 серпня 1999 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 11.
Від шлюбу дітей не мають.
Причиною розпаду сімї, як зазначає позивач, стало те, що вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки, на його думку, не має. Тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить його інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, вже більше року вони проживають окремо один від одного, жодних спроб для примирення не було, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку.
Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії:
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 липня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.
28 вересня 2018 року ухвалою суду провадження по справі зупинене, в звязку з наданням сторонам по справі строку для примирення терміном на 2 (два) місяці.
28 листопада 2018 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області провадження по справі поновлено та призначено до підготовчого судового розгляду на 29 листопада 2018 року.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року підготовче провадження закрите та призначено до судового розгляду (а.с.23).
Після поновлення провадження по справі представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявивя, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.21 ).
Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилася. Відповідно до довідки відділу з адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 09.07.2018 року (а.с.11), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку і отримані нею завчасно, відповідно до вимог ч.2 ст.130 ЦПК України, що підтверджується надісланими до суду повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.,а.с.13, 24). Однак, ОСОБА_3 причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Крім того, нею не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача.
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб І-ЖД №322373 від 13.06.2018 року (а.с.5), 11 серпня 1999 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №11.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.
Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують більше року, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення позивач по справі не бажає, про що свідчить подана його представником заява (а.с.21 ). Наданий судом строк на примирення, результатів не дав.
За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати.
При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка заперечень проти цього не надала, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.
Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище з "Якубенко" на "Бройченко". В матеріалах справи відсутня заява останньої про відновлення їй дошлюбного прізвища. Тому, підстав для відновлення дошлюбного прізвища відповідачки, суд не вбачає.
Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Керуючись ст.ст.56, 104, 105, 110-115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований 11 серпня 1999 року у виконавчому комітеті Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №11 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які дітей не мають.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище Бройченко.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( паспорт серії КК №307100 виданого Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області 20.10.1999 року) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотирьох) грн.80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.А.Семенюк