Дата документу 21.12.2019 Справа № 310/1524/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1524/19 Головуючий у 1 інстанції: Стручкова Л.І.
Провадження № 22-ц/807/3544/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є людиною похилого віку, ветераном праці, опинився в складних життєвих умовах, перебуває на «Д» обліку у лікаря терапевта та потребує постійного прийому лікарських засобів, тобто матеріальної допомоги. Має вади слуху, діагноз: ХОЗЛ ІІІ ступеню тяжкості ЛН І, постійний кашель, залишку при ходьбі.

Він має повнолітнього сина - відповідача ОСОБА_2 . Вони мешкають за однією адресою, проте останній йому матеріальної допомоги не надає, не піклується про нього. Інших дітей не має.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що перебуває у складних життєвих умовах, є людиною похилого віку, ветераном праці, перебуває на «Д» обліку у лікаря терапевта та потребує постійного прийому лікарських засобів, тобто матеріальної допомоги, має вади слуху, діагноз: ХОЗЛ ІІІ ступеню тяжкості ЛН І, постійний кашель, залишку при ходьбі, тремор рук, не може обслуговувати себе самостійно без сторонньої допомоги, дохід відповідача становить 7010 грн.

Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що розмір щомісячного доходу ОСОБА_1 забезпечує необхідний прожитковий мінімум, позивач забезпечений житлом, отримує субсидію, позивачем не заявлялись вимоги про стягнення витрат на лікування на підставі ст.ст. 203, 206 СК України, його щомісячний дохід є приблизно однаковим з доходом позивача, ним сплачуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування потреби в отриманні матеріальної допомоги від відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 24 квітня 1979 року підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 (а.с.33).

З посвідчення серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с.6).

Згідно з довідкою №795 КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради Амбулаторія №7 ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку та потребує прийому лікарських засобів (а.с.7).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №141/11-14 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 03 січня 2019 року по 11 січня 2019 року з діагнозом: «ХОЗЛ ІІІ ст., загострення, середнього ступеня важкості ЛН І», ускладнення: «емфізема, пневмосклероз», при виписці стан задовільний, кашель рідкий, малопродуктивний (а.с.9).

Згідно з довідкою №1996, виданою 24 квітня 2019 року Бердянським об`єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області, позивач перебуває на обліку і отримує пенсію за віком у розмірі: з вересня 2018 року - 2645,02 грн., з грудня 2018 року - 2652,22 грн., з березня 2019 року - 3051,09 грн. (а.с.77).

Зі змісту довідки №7449, виданої 24 квітня 2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як отримувач субсидії на житлово-комунальні послуги. Субсидію призначено з листопада 2018 року по квітень 2019 року у розмірі: листопад 2018 року - 885,94 грн., грудень 2018 року - 986,80 грн., січень 2019 року - 1011,31 грн., лютий 2019 року - 1287,95 грн., березень 2019 року - 1287, 95 грн., квітень 2019 року - 7,69 грн. (а.с.71).

Відповідач є працездатним, має неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує госпіталізації та операційного лікування (а.с.41,80).

З 25 серпня 2016 року по 25 грудня 2019 року ОСОБА_2 працював за основним місцем роботи на посаді охоронника у ТОВ «Охоронні системи», згідно довідки про доходи за період з лютого 2018 року до лютого 2019 року отримав загальний дохід у сумі 51117,43 грн., що у середньому складає 3932,11 грн. на місяць (а.с.37,67).

З 22 серпня 2019 року відповідач працює на посаді охоронника мобільної групи охорони у ТОВ «Охоронна компанія «Ірбіс», що підтверджується довідкою №18 від 18 вересня 2019 року та копією трудової книжки (а.с.102,103).

Згідно з довідкою про доходи №28 від 18 листопада 2019 року за період з серпня 2019 року до жовтня 2019 року ОСОБА_2 отримав загальний дохід у сумі 10072,94 грн., що у середньому складає 3357,65 грн. на місяць (а.с.135).

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30 вересня 2002 року (а.с.39).

Крім того, як пояснив позивач в судовому засіданні, він має ще одного сина - ОСОБА_5 .

Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України.

За приписами частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18.

За приписами статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків не є абсолютним.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.

Позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що отримувані ними доходи є недостатніми, що він має потребу в матеріальній допомозі.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, визначено у розмірі: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні.

Згідно з довідкою №1996, виданою 24 квітня 2019 року Бердянським об`єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі: з вересня 2018 року - 2645,02 грн., з грудня 2018 року - 2652,22 грн., з березня 2019 року - 3051,09 грн. (а.с.77).

Тобто, ОСОБА_1 на момент розгляду справи отримував пенсію у розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Будь-яких доказів того, що розмір пенсії позивача, який встановлений відповідним органом виконавчої влади держави України, реально не забезпечує його об`єктивні потреби, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради як отримувач субсидії на житлово-комунальні послуги.

Надані документи щодо стану здоров`я позивача не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують дохід позивача у вигляді пенсії.

Довідка №795 КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради Амбулаторія №7 не містить дати її складання, зазначення з якого часу ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку та у прийомі яких саме лікарських засобів існує потреба.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №141/11-14 не вбачається тривалість рекомендованого прийому зазначених лікарських засобів.

Отже, будь-яких доказів понесених позивачем витрат для задоволення потреб на харчування, лікування тощо, які б перевищували розмір його пенсії, а отже свідчили б про потребу в матеріальній допомозі, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про дохід відповідача, який збільшився та складає 7010 гривень щомісячно не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_1 не доведено наявність в нього потреби в матеріальній допомозі, до того ж матеріали справи не містять доказів на підтвердження доходів відповідача в зазначеному розмірі.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: