Справа № 615/1152/19
Провадження № 2/625/102/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Лосєва Д.К.

при секретарі - Калюжній Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Коломацького районного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 02.07.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про отримання банківських послуг укладено кредитний договір №б/н, за яким Банк надав відповідачці кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобов`язання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 09.07.2019 складає 52884,45 грн., з яких: 24199,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12496,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13094,11 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2494,50 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № б/н від 02.07.2007 у розмірі 52884,45 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Відповідачка не погоджуючись з вказаним позовом, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд застосувати правову позицію Великої Палати Верховного суду, сформовану в Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц та стягнути з неї заборгованість в розмірі 24199,42 грн.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, де останній посилається на правомірність стягнення відповідно до чинного законодавства України та в тому числі зазначає, що під час розгляду справи слід врахувати висновки викладені в постановах Верховного суду за №№ 356/1635/16-ц, 425/2873/17, 755/2720/16-ц, 666/388/16-ц.

Ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Як слідує з матеріалів справи, 02.07.2007 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість.

Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 09.07.2019 складає 52884,45 грн., з яких: 24199,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12496,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 13094,11 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2494,50 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач, з посиланням на положення ч. 1ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладений між сторонами кредитний договір від 02.07.2007 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Дана заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив жодним чином не спростовують вищевказаних висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача - 13094,11 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. - штрафу (фіксованої частина); 2494,50 грн. - штрафу (процентної складової), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 24199,42 грн. та простроченого тіла кредиту в розмірі 12496,42 грн., а врешті вимог позову слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення у загальній сумі 36695, 84 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1921,00 грн.. Тобто, 52884,45 грн. :36695,84грн. = 1.44 (заявлена позивачем сума заборгованості : задоволену судом суму заборгованості = коефіцієнт розрахунку судового збору), 1921,00 грн. (судовий збір) : 1.44 = 1334,03 грн. (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Керуючись ст. ст. 141, 223, 247, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Валківським РВ УМВС України в Харківській області 23.04.1998 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, (код за , рах. № НОМЕР_3 , ) для сплати заборгованості та судових витрат МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 липня 2007 року в сумі 36695 (тридцять шість тисяч шістсот дев`яносто п`ять) 84 копійки.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривні 03 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Коломацький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2019 року.

Суддя: