Справа № 454/1821/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом АТ "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спадкоємця,

в с т а н о в и в:

Позивач АТ "Креді Агріколь Банк" звернувся в суд із даним позовом до відповідача ОСОБА_1 в позовній заяві вказавши, що 23.09.2015р. між банком та ОСОБА_2 було укладено комплексний договір №5/2261895 згідного якого останній отримав кредит у розмірі 31380,00грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер а тому 18.04.2016 року банк звернувся до Сокальської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців.

13.12.2016 року Сокальська державна нотаріальна контора повідомила банк, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину. До складу спадщини входить 1/2 частини квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

З метою досудового врегулювання спору на адресу ОСОБА_1 банк направив вимогу про погашення боргу, оскільки відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався про прийняття спадщини, пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Однак на момент звернення до суду вимога про погашення боргу залишена без уваги, а сума боргу спадкоємця становить 26563,44грн. За таких обставин представник позивача змушений звернутися до суду із даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №5/2261895 від 23.09.2015р. та судовий збір.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про стягнення страхового відшкодування до ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування життя», заінтересованої особи АТ "Креді Агріколь Банк", однак така була повернута позивачу згідно ухвали суду від 30.10.2019р.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, однак її представник адвокат Смолинець В.І. надав суду заяву про застосування позовної давності, оскільки 22.04.2016р. Сокальська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що дружина ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Вже 08.12.2016 року Сокальська державна нотаріальна контора також повідомила банк про те, що на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із 1/2 житлової квартири. Оскільки банк висунув претензію до спадкоємця 03.07.2017р., тобто через 15 місяців від коли дізнався про коло спадкоємців, а тому пропустив шестимісячний строк для пред`явлення своєї вимоги. За таких обставин просить суд закрити провадження у даній справі.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи 23.09.2015 року було укладено комплексний договір №5/2261895 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 .

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у банку в сумі 31380,00грн. із кінцевим терміном повернення 22.09.2018р. зі сплатою процентів у розмірі 11,00% річних за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкової маси переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

08.12.2016 року на запит банку Сокальська державна нотаріальна контора повідомила, що ОСОБА_1 08.12.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , до складу якої входить 1/2 частини квартири у АДРЕСА_1 .

03.07.2017 року банк направив вимогу до спадкоємців ОСОБА_1 у якій зазначає про залишок боргу ОСОБА_2 за кредитним договором №5/2261895 від 23.09.2015р. становить 26563,44грн. та надано термін для погашення вказаного боргу.

Вказана вимога направлялася рекомендованим поштовим повідомленням, однак не була вручена адресату, про що свідчить відмітка «Укрпошти».

Повторно вимогу до спадкоємців було направлено банком 29.11.2017р. та 05.03.2018р. та отримано ОСОБА_1 28.12.2017р., та відповідно 27.03.2018р. про що свідчать копії рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Звертаючись до суду із позовом до спадкоємця банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 №5/2261895 від 23.09.2015р., яка станом на 29.05.2019 року становить: 25602,00грн розрахунок простроченої заборгованості; 235,97грн. розрахунок прострочених відсотків; 725,47грн. розрахунок простроченої комісії.

Суд вважає, що дана обставина позивачем не доведена, оскільки не надано жодних первинних документів (банківські виписки з рахунків про рух коштів та стан заборгованості, квитанції, меморіальні ордера тощо), які б підтверджували надання банком та отримання коштів за кредитом ОСОБА_2 , а також порядок та механізм внесення останнім коштів на сплату коштів за кредитним договором. Отже, позовна вимога банку в цій частині не може бути задоволена в зв`язку із недоведеністю банком позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ч.2 ст.1281 ЦК України зобов`язано кредитора спадкодавця протягом шести місяців з дня, коли від дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Зазначеною статтею Цивільного кодексу передбачений строк пред`явлення вимоги в даних правовідносинах . Цей строк не є строком позовної давності, а є обмежувальним (пресічним) строком, який визначений законом у даному виді правовідносин.

Судом встановлено, що позивач пред`явив претензію до спадкоємців через державного нотаріуса Сокальську державну нотаріальну контору від 18.04.2016р. вих №10451/1480. З цього моменту , тобто, з моменту пред`явлення вимоги до спадкоємців, кредитор отримав право звернутися з позовом до спадкоємців про стягнення боргу в судовому порядку, оскільки закон не визначає строку на задоволення вимог кредитора, тобто, це має відбуватися негайно після пред`явлення вимоги кредитором відповідно до ст. 1281 ЦК України.

03.07.2017 року банк звернувся із вимогою до спадкоємців ОСОБА_1 , однак із позовом до суду банк звернувся 09.07.2019р., тобто через два роки після пред`явлення вимоги та через три з половиною роки після пред`явлення претензії до спадкоємців через нотаріальну контору.

За умовами ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зокрема тоді, коли не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання про застосування позовної давності.

Саме зміст листа-претензії до спадкоємця передбачає обов`язок відповідача добровільно сплатити залишок заборгованості. Одночасно, вказаний документ передбачає механізм реагування на непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо інше не встановлено домовленістю. У разі відмови від одноразового платежу, кредитодавець звертається із позовом до суду для накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до Цивільного кодексу України, передбачено строк у межах якого, особа може звернутись до суду для захисту свого цивільного права або інтересу, а саме три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, також цей строк може збільшуватись за домовленістю сторін, шляхом укладення письмового договору відповідно до ст.259 ЦК України.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач під час звернення до суду не надав документів, підтверджуючих збільшення строку позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із правової позиції Верховного суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-154 цс15 статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Окремо слід зазначити, що цивільне законодавство чи умови акта, на підставі якого виникло зобов`язання не передбачають необхідності банку звертатись повторно з вимогою-претензією до відповідача, а лише надають йому право на захист своїх інтересів в судовому порядку. Проте, в матеріалах справи наявні: лист претензія від 18.04.2016р. вих. №10451/1480; вимога до спадкоємців від 03.07.2017р. вих №10451/1681; вимога до спадкоємців від 29.11.2017р. вих №10451/2922; вимога до спадкоємців від 05.03.2018р. вих.№10451/808, в якому кредитор повторно звертається до відповідача з вимогою сплатити заборгованість спадкодавця.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, що і було вчинено позивачем.

Отже, з урахуванням наведених вище норм закону, які регулюють застосування позовної давності та наслідки її спливу, та встановлених обставин справи, а також дату звернення кредитором з цивільним позовом - суд приходить до висновку про те, що встановлений законом строк позовної давності сплив (як і до загальної так і до і спеціальної позовної давності).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Також згідно вимог ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами суд враховує, що у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.256, 257, 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1281 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову АТ "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спадкоємця - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського Апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АТ "Креді Агріколь Банк", місце знаходження: м. Київ, вул. Пушкінська 42/4.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина