Справа №463/3738/18
Провадження №2/463/359/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Личаківського районного відділу державної міграційної служби України у м. Львів про зняття особи з реєстрації за місцем проживання-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 в будинку № 1 на вул. Б. Котика у м. Львові та примусове зняття його з реєстраційного обліку в даній квартирі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласником зазначеної квартири. Окрім неї, в такій зареєстрований відповідач, який не проживає за цією адресою з дня реєстрації, а з 1998р. в ній не зявляється. У звязку з реєстрацією відповідача у даній квартирі, проводиться відповідне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, які фактично не надаються і які вимушена оплачувати самостійно. Як наслідок, не взмозі оформити субсидії і тому, реєстрація відповідача у дані квартирі порушує її права та законні інтереси, для захисту яких просить в судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 24.07.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

До початку розгляду справи по суті, заявою від 01.10.2018р., яка одночасно направлялась відповідачу, позивач уточнила зміст позовних вимог та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою м. Львів, вул. Б. Котика, 1/1.

У звязку з цим, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.10.2018р. за згодою позивача залучено до участі в справі як співвідповідача Личаківський районний відділ державної міграційної служби України у м. Львів. Визначено сторонам строк для подання відзиву, позивачу відповіді на відзив та письмових заперечень.

Ухвалою від 11.12.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач, згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 09.08.2010р. (а.с.10), є співвласниками квартири № 1 на вул. Б. Котика, 1 у м. Львові.

Відповідно до даних будинкової книги (а.с.4-5), позивач та відповідач зареєстровані у цій квартирі. Відповідач, згідно даних його паспорта (а.с.6) зареєстрований в такій квартирі з 30.12.2003р.

Відносини, повязані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Реєстрацією, згідно ст. 3 вказаного Закону визнається внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

В свою чергу, питання зняття з реєстрації врегульовано ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою визначені підстави для зняття особи з реєстрації.

Зокрема, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, перелік підстав для зняття особи з реєстрації є вичерпним.

Разом з тим, виходячи з підстав позову, які не змінювались при уточненні позовних вимог, позивач просить зняти відповідача з реєстрації у звязку з тим, що відповідач з дня реєстрації не проживає у зазначеній квартирі.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

На підставі зазначених норм закону під час розгляду цивільної справи № 647/1683/15-ц (постанова від 28.02.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок про те, що вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідач не втратила право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України, тоді як положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини.

Оскільки у справі яка розглядається відповідач є співвласником квартири у якій зареєстрований, відсутність його в такій квартирі не може свідчити про втрату ним права користування нею, і як наслідок, в розумінні ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не може розцінюватись як підстава для зняття його з реєстрації та відповідно, підстава для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 3 цього Закону, органом реєстрації визнається виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Тобто, за змістом ст.ст. 3, 7 Закону, зняття особи з реєстрації належить до виключних повноважень органу реєстрації.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, у справі про зняття особи з реєстрації належним відповідачем є орган реєстрації, рішенням, діями чи бездіяльністю якого порушуються, не визнаються або осопорюються права та інтереси позивача.

Одним з основних принципів цивільного судочинства, згідно п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність сторін.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, після залучення до участі в справі належного співвідповідача, позивач не надала суду доказів, що рішенням, діями чи бездіяльністю останнього порушуються, не визнаються або осопорюються права та інтереси позивача.

Така обставина додатково підтверджує безпідставність позову і тому, в його задоволенні належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 405ЖК УРСР, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Личаківського районного відділу державної міграційної служби України у м. Львів про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживанняза адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 04.02.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.