У х в а л а

30 січня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/5562/17

Номер провадження 22-ц/804/108/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» Косенка Сергія Сергійовича про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН», про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги,

В с т а н о в и в:

В провадженні апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ТОВ «АЗОВБЕТОН» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «АЗОВБЕТОН» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги.

Під час розгляду даної справи через канцелярію апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «АЗОВБЕТОН» - Косенка С.С. про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішень Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у справах за позовами ТОВ «АЗОВБЕТОН» до ОСОБА_3 про стягнення сум надмірно сплаченої заробітної плати та про визнання недійсними договорів надання поворотної фінансової допомоги.

В мотивування клопотання вказував, що наведені вище позови мають преюдиціальні значення для розгляду даної справи, між цими трьома справами існує безпосередній матеріально-правовий зв'язок, оскільки факти, встановлені у справах за позовами ТОВ «АЗОВБЕТОН» до ОСОБА_3 будуть мати важливе значення для даної справи. Дана справа є дуже складною, поведінка позивача ОСОБА_3 є протиправною, предмет позову для ТОВ «АЗОВБЕТОН» є особливо важливим з огляду на скрутне фінансове становище підприємства. Посилається також на те, що зупинення провадження по справі не порушує розумності строків тривалості судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача ОСОБА_5, яка просила відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження даної справи, пояснив, що дії відповідача направлені на затягування розгляду даної справи. З позовом ОСОБА_3 звернувся в листопаді 2017 року, і відповідачу нічого не заважало звернутися з позовами до останнього раніше. В суді першої інстанції представник відповідача також затягував розгляд справи, неодноразово заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, перевіривши надані представником відповідача доказів на підтвердження клопотання, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У справі яка розглядається вбачається, що ОСОБА_3 02 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЗОВБЕТОН» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги.

За наслідками розгляду вказаних позовів 12 вересня 2018 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

З таким рішенням не погодилося ТОВ «АЗОВБЕТОН», 22 жовтня 2018 року подало апеляційну скаргу, апеляційне провадження по якій відкрито апеляційним судом 12 листопада 2018 року.

З наданих до клопотання про зупинення провадження у даній справі копій позовних заяв вбачається, що ТОВ «АЗОВБЕТОН» 29 листопада 2018 року звернулося до суду з позовами до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплаченої заробітної плати та про визнання недійсними договори поворотної фінансової допомоги.

Так, з наданих представником відповідача ухвал вбачається, що предметом розгляду справи № 263/16588/18 є стягнення надмірно сплачених грошових коштів заробітної плати.

Предметом розгляду справи № 263/16587/18 є визнання договорів надання повторної фінансової допомоги недійсними.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України (в редакції 2004 року) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у стягненні заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги та стягнення надмірно сплаченої заробітної плати.

Так, ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має грутуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині першій ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями частини третьої ст. 509 ЦК України, за змістом якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань. За правилом ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

За положеннями ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч.2 ст.97 КЗпП України).

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з п. 1 ч.1 ст. 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Частиною 5 ст.81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги, стягнення надмірно сплаченої заробітної плати відповідач має право заперечувати проти задоволення цих вимог, а суд встановивши ці обставини та оцінивши докази, подані сторонами на їх підтвердження, повинен вирішити справу з урахуванням усіх цих обставин.

Апеляційний суд вважає, що представником відповідача не вмотивовано зв'язок між очікуваними висновками рішення суду у справах за позовом ТОВ «АЗОВБЕТОН» до ОСОБА_3 про визнання договорів поворотної фінансової допомоги недійсними, стягнення надмірно виплаченої заробітної плати та предметом спору у справі, що переглядається; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справ про визнання недійсними договорів і стягнення надмірно сплаченої заробітної плати; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Таким чином, хоча справи і пов'язанні між собою предметами доказування, однак предмети позовів є різними, самостійними між собою, можливі рішення у цих справах не призведуть до унеможливлення їх виконання. Крім того, докази, надані сторонами у даній справі дозволяють встановити та оцінити обставини справи, які є предметом розгляду даної справи, у зв'язку із чим, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення інших, у зв'язку із чим, у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 251, 263, 368 ЦПК України, апеляційний суд,

У х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВБЕТОН» Косенка Сергія Сергійовича про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2019 року.

Судді: