Ухвала

Іменем України

31 січня 2019 року

місто Київ

справа № 380/884/18

провадження № 61-1591ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Ланецького»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року у складі судді Косович Т. П. та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у складі суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Фермерське господарство «Ланецького» (далі - ФГ «Ланецького») звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційного скаргою на ухвалу суду першої інстанції з підстав недотримання правил підсудності.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду обґрунтовувалась тим, підстави для скасування ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року про відкриття провадження відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв'язку, ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року, справу направити до Погребищенського районного суду Вінницької області за встановленою підсудністю.

ОСОБА_5 зазначає, що ФГ «Ланецького» з метою зміни територіальної підсудності справи, безпідставно залучив у якості співвідповідача ОСОБА_4, який не є стороною оскаржуваного договору поруки. На переконання заявника, той факт, що ОСОБА_4 завідомо був залучений як неналежний відповідач та те, що напередодні подання позову ОСОБА_4 змінив місце його реєстрації проживання без фактичної зміни місця проживання свідчить про зловживання ФГ «Ланецького» та ОСОБА_4 процесуальними правами з метою зміни підсудності справи, відповідно до пункту 4 частини другої статті 44 ЦПК України, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення зазначеного спору.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною п'ятнадцятою статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Позивач ФГ «Ланецького» звернувся до Тетіївського районного суду Київської області із позовною заявою 11 липня 2018 року.

Судом першої інстанції направлено запит для визначення зареєстрованого у встановленому законом прядку місця проживання фізичної особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Відповідно до наданої відповіді Теліжинецькою сільською радою Тетіївського району Київської області від 12 липня 2018 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Київській області від 16 липня 2018 року надано відповідь, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Київській області від 16 липня 2018 року, ОСОБА_4 станом на 17 липня 2018 року зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Верховний Суд в оцінці правомірності ухвалених судових рішень виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ (стаття 27 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (стаття 28 ЦПК України) належить виключно позивачеві (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій встановивши, що позовна заява пред'явлена за зареєстрованим місцем проживання одного з відповідачів - ОСОБА_4 дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі.

Доводи касаційної скарги з приводу залучення неналежного відповідача, який не є стороною оскаржуваного договору поруки, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

За загальним правилом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно із частинами другою, третьою статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу, саме позивачу належать повноваження з визначення належного відповідача, до якого цією стороною пред'являються позовні вимоги, що має бути вчинено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги з приводу зловживання позивачем процесуальними правами з метою зміни підсудності справи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Верховний Суд в оцінці обґрунтованості поданої касаційної скарги зобов'язаний врахувати положення статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої наведеної статті під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином під час розгляду справ Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, тобто здійснювати зміну оцінки доказів, що надана судами першої та апеляційної інстанцій, встановлювати та вважати доведеними обставини, що були відкинуті цими судами, а також спростовувати обставини, ними встановлені, встановлювати нові факти тощо.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 13 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у справі за позовом Фермерського господарства «Ланецького» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик