Ухвала

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/58842/16-ц

провадження № 61-30998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року у складі судді Писанця В. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 31 жовтня 2016 року її було звільнено із займаної посади провідного бібліографа бібліотеки у зв`язку із введенням в дію штатного розпису Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважала своє звільнення незаконним у зв`язку із тим, що відповідач неналежно виконав свій обов`язок по її працевлаштуванню, тобто не виконав вимог частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України.

Крім того, зазначала, що починаючи із квітня 2016 року заробітна плата їй виплачувалася не у повному обсязі, а саме - відповідач припинив виплачувати надбавку до посадового окладу за вислугу років у розмірі 20 % від посадового окладу, яка була закладена у штатному розписі у фонді оплати праці.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати наказ Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника від 31 жовтня 2016 року № 371-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на роботі в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді провідного бібліографа бібліотеки з 31 жовтня 2016 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 жовтня 2016 року, що станом на 03 травня 2017 року становило 56 222,46 грн; надбавку за вислугу років з 01 квітня по 31 жовтня 2016 року у розмірі 5 374,97 грн; допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 81 % посадового окладу у розмірі 8 385,93 грн; допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 10 353,00 грн; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, починаючи з 31 жовтня 2016 року на час ухвалення рішення у справі, що станом на 03 травня 2017 року становило 56 222,46 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, як роботодавець, виконав свій обов`язок по працевлаштуванню працівника у розумінні статті 49-2 КЗпП України, оскільки запропонував позивачу всі вакантні посади, які були на підприємстві з моменту попередження про звільнення до моменту самого звільнення, проте позивач від запропонованих посад відмовилась. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги відмовлено, оскільки заповідником пропорційно до виділених бюджетних асигнувань було надано допомогу на оздоровлення позивачу у розмірі 19 %, так як Міністерством культури України, як головним розпорядником бюджетних коштів, по відношенню до відповідача, на відповідний бюджетний період, було доведено лише 19 % від потреби заповідника для надання матеріальної допомоги на оздоровлення працівників від загальної потреби заповідника у 100 %. Крім того, у задоволенні позовних вимог про стягнення доплати за вислугу років як працівнику бібліотеки також відмовлено, оскільки відповідно до матеріалів справи відділ науково-бібліотечної та архівної справи був реорганізований у бібліотеку та архів з 02 червня 2015 року, відділ науково-бібліотечної та архівної справи був структурним підрозділом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника і не мав статусу бібліотеки, відтак, стаж роботи позивача у бібліотеці на момент звільнення не перевищував трьох років і у неї не виникло право на отримання доплати за вислугу років, яка встановлюється для працівників державних та комунальних бібліотек.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності звільнення з роботи позивача є законними та обґрунтованими. Судом встановлено всі фактичні обставини справи, відповідно до яких комісією за результатами дослідження особових справ працівників, посади яких були скорочені, з урахуванням кваліфікації, займаних посад у заповіднику, досвіду, продуктивності праці та інших переваг для залишення на роботі (в розумінні положень КЗпП України), з метою мінімізації кількості звільнень працівників заповідника, працівникам «Бібліотеки», у зв`язку зі скороченням такого структурного підрозділу, запропоновано перелік вакантних посад, які на думку комісії, вони могли б займати, а саме - ОСОБА_1 , враховуючи кваліфікацію, стаж та досвід роботи в заповіднику, наявність в особовій справі свідоцтва Академії керівних кадрів культури і мистецтв про підвищення кваліфікації, запропоновано ряд посад, які вона могла б обіймати, а саме: фахівець І категорії (0,25 посадового окладу) відділу музейно-освітньої роботи, прибиральник територій, службових приміщень садівник, технік І категорії, касир квитковий (бухгалтерська служба), фахівець І категорії (менеджер - 0,5 ставки), фахівець II категорії (менеджер - 0,25 ставки), провідний інженер відділу комунікацій, начальник відділу виготовлення та реалізації виробів ужитково-декоративного мистецтва. Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги та стягнення доплати за вислугу років, як працівнику бібліотеки.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати указані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У грудні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від поданої касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року та закриття касаційного провадження. У вказаній заяві зазначено про те, що юридичні наслідки відмови від касаційної скарги та закриття касаційної скарги заявнику відомі та зрозумілі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Ураховуючи те, що заява про відмову від касаційної скарги подано до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

При цьому заявнику роз`яснюється, що відповідно до частини п`ятої статті 398 ЦПК України у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулуза касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович