Головуючий у І інстанції Григоренко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України та просив про її задоволення, посилаючись на те, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016 року у справі № 757/30497/15-ц задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до нього, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду, що наразі перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українита тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, на підставі якого 09.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 757/30497/15-ц.

Разом з тим, боржнику не було відомо про розгляд Печерським районним судом м. Києва вказаної цивільної справи, винесення рішення про стягнення з нього заборгованості на користь банку та відкриття на підставі рішення суду виконавчого провадження. Відтак, будь-яких умисних дій по ухиленню від виконання судового рішення він не вчиняв. Більше того, виїзди за межі України пов`язані з лікуванням тяжкохворого члена сім`ї та є короткостроковими на термін від 3 до 10 днів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд на підставі ч. 5 ст. 441 ЦПК України скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року у справі №757/30497/15-ц.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Приходько І.А. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого до нього ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у справі № 757/30497/15-ц.

У відзиві, що надійшов від представника АТ «Укрсоцбанк» - адвоката Шкурка Ю.М., останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник стягувача АТ «Укрсоцбанк» в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечив та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, щозаочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016 року у справі № 757/30497/15-ц задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості у розмірі 88 695 030,82 (вісімдесят вісім мільйонів шістсот дев`яносто п`ять тисяч тридцять) гривень 82 копійки, а саме: за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3503 від 01.06.2007 року заборгованість у розмірі 3 919 612,84 (три мільйони дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот дванадцять) гривень 84 копійки; за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4028 від 16.08.2007 року заборгованість у розмірі 58 419 655,29 (п`ятдесят вісім мільйонів чотириста дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 29 копійок; за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4439 від 18.10.2007 року заборгованість у розмірі 12 386 958,23 (дванадцять мільйонів триста вісімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 23 копійки; за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4955 від 28.12.2007 року заборгованість у розмірі 13 968 804,46 (тринадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот чотири) гривні 46 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. у відшкодування витрат з оплати судового збору.

На виконання вищевказаного рішення суду 09.08.2016 року представником стягувача одержано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 56778847 з примусового виконання виконавчого листа № 757/30497/15-ц, виданого 09.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (після зміни назви - АТ «Укрсоцбанк») загальної суми заборгованості у розмірі 88 695 030,82 грн. (вісімдесят вісім мільйонів шістсот дев`яносто п`ять тисяч тридцять) гривень 82 копійки та 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. витрат з оплати судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 757/30497/15-ц, виданий 09.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва.

Постановляючи ухвалу про відмову у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування обмежувальних заходів, так як виконання рішення суду заявником не підтверджено належними доказами, жодних дій щодо виконання рішення суду боржником в інтересах кредитора не вчинено.

Разом з тим, погодитись з вищенаведеними висновками суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Згідно частин 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalov. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordov. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 р. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвені ДеМейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відтак,скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обгрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 88 695 030 грн. 82 коп. скасовано постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року з ухваленням по справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 54 624 453 грн. 51 коп.

Таким чином, враховуючи те, що рішення, з метою виконання якого ОСОБА_1 було обмежено в судовому порядку у праві виїзду за межі України, скасоване апеляційним судом, подальше існування такого обмеження порушує справедливий баланс між правами ОСОБА_1 та публічним інтересом, в зв`язку із чим дане обмеження підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у справі № 757/30497/15-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

УхвалуПечерського районного суду м. Києва від 11 липня 2019 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у справі № 757/30497/15-ц.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: