Справа № 2-а-433/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , представника заявника адвокат Ракицька Ірина Миколаївна, сторона по справі: відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №2-а-433/07 про визнання дій незаконними, -

встановив:

Представник заявника - адвокат Ракицька Ірина Миколаївна звернулася до Сватвського районного суду Луганської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №2-а-433/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання незаконними дій, мотивуючи тим, що постанова Ленінського районного суду м. Луганськ від 15 червня 2007 року, за наслідками розгляду позову позивача не виконана, йому необхідно замінити сторону виконавчого провадження, так як відповідач з липня 2014 року не здійснює функції нарахування пенсії, оскільки матеріали справи відсутні та залишилися на непідконтрольній території України.

Сторони по даній справі в судове засідання не з`явилися.

Від заявника та його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, наполягають на задоволені вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Перевіривши надані представником заявником матеріали справи, суд вважає, що зібраних матеріалів достатньо для часткового відновлення втраченого провадження та заява представника заявника підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 384 КАС України відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або у якій провадження закрите, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом

Статтею 385 КАС України передбачено, що втрачене судове провадження в адміністративній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Зі статті 389 КАС України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо), документи, надіслані (видані) адміністративним судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи,будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи, відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Згідно інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень та бази даних документообігу Ленінського районного суду м. Луганськ Сватівським районним судом Луганської області не можливо отримати відомості щодо судових рішень Ленінського районного суду м. Луганськ по вищевказаній справі, оскільки в зазначених системах такі матеріалі відсутні.

Встановлено, що будь-які матеріали адміністративної справи №2-а-433/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання незаконними дій, до Сватівського районного суду Луганської області не передавалась.

Також сторонами по справі не було надано до суду рішення або його копії у справі №2-а-433/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання незаконними дій.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2007 року, де постанова Ленінського районного суду м. Луганськ від 15 червня 2007 року у справі №2-а-433/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок пенсії залишена без змін.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представник заявника просить відновити втрачене судове провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок пенсії в частині резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м. Луганськ від 15 червня 2007 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2007 року по справі №22-а-2276/07, а постанови Ленінського районного суду м. Луганськ від 15 червня 2007 року або її копії сторонами не було надано, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника заявника, а саме в частині відновленні втраченого судового провадження в частині тексту ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2007 року по справі №22-а-2276/07.

На підставі викладеного, керуючись статтями 385, 389, 390 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про відновлення втраченого судового провадження задовольнити частково.

Відновити частково втрачене судове провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок пенсії, в частині тексту ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2007 року по справі №22-а-2276/07, а саме:

« Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М.

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

19 вересня 2007 року справа №22-а-2276/07

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Сухарька М.Г., Геращенка І.В.

при секретарі Танцюра Н.С.

за участю представників

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська на постанову Ленінського районного суду м. Луганськ від 15 червня 2007 року по адміністративній справі №2-а-433/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганськ про визнання незаконними дій відповідача

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська щодо відмови у призначені пенсії по інвалідності згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю згідно зі ст. 50 цього ж Закону, та зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська призначити державну пенсію як інваліду, захворювання якого пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи для інвалідів 2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також призначити щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі: інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку встановленого законом мінімального розміру пенсій за віком - 366 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 15 червня 2007 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська задоволено повністю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує пенсію як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі ЧАЕС), і є інвалідом 2 групи (категорія 1), а тому згідно Закону України Про статус і соціальний постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір пенсії ОСОБА_1 , як інваліда 2 групи, повинен дорівнювати 8 мінімальним пенсіям за віком і йому сплачувати додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ч, 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

ОСОБА_1 належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А НОМЕР_1 051242 від 22 серпня 1997 року, є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням, наявним у матеріалах справи (а.с. 7-9).

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника. Зазначені корми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України. "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч. З ст. 67 спеціального Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 22 грн. ЗО коп., що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „ Про державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею 62 Закону України „ Про Державний бюджет України на 2007 рік від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п`ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005, у рішенні № 6-|ш від 09.07.2007 року), пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статі 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202,205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м Луганська на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 15 червня 2007 року у справі № 2-а-443/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок пенсії - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: »

Ухвала може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка