Справа № 375/2239/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2019 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт батьківства, а саме те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є рідним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов'язати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №5 від 18.07.2012 року про народження ОСОБА_4, записавши батьком ОСОБА_3, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, та видати нове свідоцтво про народження, змінивши лише прізвище дитини з «ІНФОРМАЦІЯ_6» на «ІНФОРМАЦІЯ_6».

В обґрунтування заяви заявник зазначила, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах та спільного проживання її сина - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 року у них народився син - ОСОБА_4, який в свою чергу їй являється онуком.

В зв'язку з тим, що на момент його народження його батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, при реєстрації його народження матір'ю, запис про батька провадився за її прізвищем та громадянством, а ім'я та по батькові батька дитини були записані за вказівкою останньої, відповідно до ст. 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року її син - ОСОБА_3 помер, так і не встановивши батьківство щодо дитини. В зв'язку з тим, що дана обставина є перешкодою для встановлення родинних відносин між дитиною та нею, як бабусею, остання звернулася до суду з даною заявою.

У

судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснила, що її син ОСОБА_3 проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 з 2010 року. Вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1. В 2012 році у них народився син ОСОБА_5 - її онук. В 2016-2017 році син привіз онука та вони разом стали мешкати за адресою АДРЕСА_2. Зараз онук проживає з нею за цією ж адресою. Невістка - ОСОБА_2 зловживала алкогольними напоями, зараз мешкає у с. Сухоліси, Білоцерківського району. Невістка не оспорює того факту, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4. Вона не зареєструвала сина на прізвище батька як ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки у такому б випадку вона б не отримувала б допомоги як одинока мати. ОСОБА_3 називав ОСОБА_4 сином, і той у відповідь називав його батьком. Її син сам піклувався про ОСОБА_4, мати дитиною не займалась. Невістка ніколи не заперечувала, і була впевнена у тому, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4.

Представник заявниці ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала пояснення заявниці. Заявлені вимоги просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, листом просить розглянути справу згідно чинного законодавства без представника відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки до суду не повідомила.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_3 до його смерті 4-5 років. Знав сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4. ОСОБА_3 відносився до ОСОБА_4 як до власної дитини. Він піклувався про нього, купляв йому іграшки, називав сином. ОСОБА_5 називав ОСОБА_3 батьком.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знала біля 9 років. До народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 спільно жив з ОСОБА_2 Потім ОСОБА_3 після народження ОСОБА_4 забирав ОСОБА_2 з пологового будинку. Він називав ОСОБА_4 «сина», а той в свою чергу звертався «папа». ОСОБА_3 постійно опікувався сином. Вона більше часу бачила дитину з ОСОБА_3, ніж з ОСОБА_2 ОСОБА_4 постійно був у ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що з 2012 року працював з ОСОБА_3 у «Рокитно благоустрій». До цього три роки вони також разом працювали. Знав, що у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5. ОСОБА_3 радів з цього приводу, влаштував вечоринку. ОСОБА_3 називав його «синуля», відносився по-батьківські. Літом купував ягоди сину, завжди купляв якогось коржика. Вони жили у Бовкуні Таращанського району. Невістка частково з ними проживала, вона зловживає алкогольними напоями.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знав десь років 15. До часу народження дитини ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 мешкали у АДРЕСА_3. Було таке, що він з ОСОБА_3 забирав ОСОБА_10 від матері із с. Сухоліси, оскільки та була у стані алкогольного сп'яніння. Дитина називала ОСОБА_3 «папа», той у відповідь називав його «сина». ОСОБА_3 завжди покупав сину гостинці, постійно піклувався. Він - тобто свідок, давав ОСОБА_3 одяг своїх дітей для ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знав з 1995 року, оскільки вони мешкали неподалеку у АДРЕСА_4. ОСОБА_3 там мешкав з ОСОБА_2 десь з 2004-2005 року. ОСОБА_2 народжувала дитину у м. Таращі Київської області. Він з ОСОБА_3 привезли її у пологовий будинок, та разом чекали на народження дитини. ОСОБА_3 був радий, казав, що народився його син. ОСОБА_3 постійно купляв ОСОБА_11 цукерки, іграшки. ОСОБА_5 називав ОСОБА_3 «ОСОБА_3». Потім, коли ІНФОРМАЦІЯ_6 з ОСОБА_2 постійно разом не мешкали, остання почала забирати дитину у с. Сухоліси, однак належно за ним не піклувалася. Тому він з ОСОБА_3 їздив у Сухоліси і ОСОБА_3 забирав ОСОБА_11 до себе.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, заслухавши заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах та спільного проживання ОСОБА_3, який є сином заявниці (а.с.7-8), та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 року у них народився син - ОСОБА_4 (а.с.9).

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стверджується Актом обстеження матеріально - побутових умов від 23.10.2018 (а.с. 12).

В зв'язку з тим, що на момент народження дитини батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, при реєстрації його народження матір'ю, запис про батька провадився за її прізвищем та громадянством, а ім'я та по батькові батька дитини були записані за вказівкою останньої, відповідно до ст. 135 СК України. Дане стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.01.2019 року та актовим записом про народження №05 від 18.07.2012 року. При цьому, у графі відомості про батька ім'я і по батькові зазначені як «ОСОБА_3», що відповідає фактичним обставинам.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис - 577.

Після його смерті, згідно довідки №62 від 10.10.2018, виданої директором Степкіського НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів-ДНЗ» Таращанської районної ради Київської області, малолітній ОСОБА_4 проживає у будинку заявниці ОСОБА_1 і вона бере активну участь у його вихованні (а.с. 11).

В зв'язку з тим, що за життя син заявниці ОСОБА_3 не встановив батьківство щодо дитини, а дана обставина є перешкодою для встановлення родинних відносин між дитиною та нею, як бабусею, остання, як особа яка утримує та виховує дитину, звернулася до суду з даною заявою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, будучи попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, кожен окремо, підтвердили факт батьківства ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 239 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

За змістом положення частини першої статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

У відповідності до ч.1 ст. 8 даної Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Згідно ч.1 ст.3 згаданої Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що для повного і гармонійного розвитку дитини, її особистості, вона має рости під опікою і відповідальністю рідної людини, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Оскільки в судовому засіданні був доведений факт батьківства ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Задоволення заявлених вимог для заявниці має юридичне значення. Встановлення цього факту необхідно для встановлення її родинних відносин і дитини, як баби і онука.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 125, 126,128, 130, 135,136 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, ст. 3, 7, 8 Конвенції «Про права дитини» ст.ст. 89, 95, 247, 265, 273, 293-294, 315-316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт батьківства, а саме те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №5 від 18.07.2012 року про народження ОСОБА_4, записавши батьком ОСОБА_3, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4, залишивши його ім'я, по батькові та дату народження без змін, а прізвище змінити з «ІНФОРМАЦІЯ_6» на «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін