Справа № 357/6288/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом 08.06.2018 року мотивуючи тим, що 13.06.1998 року уклала шлюб з відповідачем та 09.08.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 11.08.2017 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 27.06.2017 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 26.03.2018 року було збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання трьох дітей, до 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 11.08.2017 року був відкликаний, та за стягненням по даному виконавчому листу виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку Білоцерківського міського відділу ДВС починаючи із червня 2017 року відповідач ОСОБА_2 проводив часткову сплату нарахованих аліментів. Станом на 01.05.2018 року за період з 27.06.2017 року по 01.05.2018 року заборгованість по аліментам складає 25299,40 грн. Також, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 27.06.2017 року по 01.05.2018 року становить 7031,70 грн. У звязку з цим позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 25299, 40 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7031,70 грн.

06.07.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.11.2018 року позивач ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 30599,40 грн., заборгованість по аліментах на особисте утримання ОСОБА_1 в розмірі 8059,10 грн. та пеню по виплаті аліментів на утримання дітей в розмірі 9896,98 грн. та на її особисте утримання пеню в розмірі 2800 грн.

10.12.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.06.1998 року, який був зареєстрований відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 576 та 09.08.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8, 12). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Набережна, 101, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9, 10, 11, 17).

11.08.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі №357/7285/17 (а.с. 13), яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2017 року, і до досягнення дітьми повноліття, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на особисте утримання в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку. Рішення набрало законної сили 22.08.2017 року.

26.03.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/1333/18 (а.с.14) було збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, - до 1/2 частини всіх видів доходу ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Виконавчий лист по справі №357/7285/17 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відкликати. Рішення набрало законної сили 03.05.2018 року.

Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попереднімісяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались»

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідач зобов'язаний рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 03.05.2018 року на утримання дітей та відповідно до законодавства зобов'язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов'язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи.

Як вбачається з довідки розрахунку по сплаті аліментів від 17.09.2018 року №735 ( а.с. 44), по виконавчому листу №357/1333/18, 2/357/1273/18, який виданий 03.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, рахується заборгованість, яка станом на 17.09.2018 року становить 30599,40 грн.

Також, згідно із довідкою розрахунком по сплаті аліментів від 17.09.2018 року №736 ( а.с. 45), по виконавчому листу №357/7285/17, 2/357/2852/17, який виданий 11.08.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на особисте утримання ОСОБА_1, рахується заборгованість, яка станом на 17.09.2018 року становить 8059,10 грн.

Відповідачу було відомо про відкрите виконавче провадження, він частково сплачував аліменти, однак не в повній мірі і не кожного місяця, тому станом на 17.09.2018 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів, а в судовому засіданні відповідач не довів належними та допустимими доказами те, що вказана заборгованість утворилась не з його вини.

Так, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, надав до суду копію трудової книжки ( а.с. 28-29) з якої вбачається, що він з 31.08.2007 року не працює, був звільнений з посади сторожа в ТОВ «Комфорт» за власним бажанням, з 10.08.2018 року відповідач проходить курс реабілітації від наркозалежності в Громадській організації «Берег життя», що підтверджено довідкою від 10.08.2018 року за №16/01 (а.с. 27).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначному розмірі, як і сплатити заборгованість по аліментам, однак таких дій не вчинив.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення.

Суд прийшов до висновку, що сума неустойки (пені) з 27.06.2017 року по 31.08.2018 року по сплаті аліментів на дітей складає 11 152 грн. 64 коп.: червень 2017 року 4,48 грн., липень 2017 року 771,90 грн., серпень 2017 року 771,90 грн., вересень 2017 року 747,00 грн., жовтень 2017 року 771,90грн., листопад 2017 року 642,00 грн., грудень 2017 року 590,86 грн., січень 2018 року 621,86 грн., лютий 2018 року 729,68 грн., березень 2018 року 807,86 грн., квітень 2018 року 781,80 грн., травень 2018 року 985,80 грн., червень 2018 року 954,00 грн., липень 2018 року 985,80 грн., серпень 2018 року 985,80 грн. та сума неустойки (пені) з 27.06.2017 року по 31.08.2018 року по сплаті коштів на особисте утримання складає 2 355 грн. 31 коп.: червень 2017 року 2,10 грн., липень 2017 року 217,00 грн., серпень 2017 року 217,00 грн., вересень 2017 року 210,00 грн., жовтень 2017 року 217,00грн., листопад 2017 року 0,00 грн., грудень 2017 року 112,70 грн., січень 2018 року 90,53 грн, лютий 2018 року 0,98 грн., березень 2018 року 217,00 грн., квітень 2018 року 210,00 грн., травень 2018 року 217,00 грн., червень 2018 року 210,00 грн., липень 2018 року 217,00 грн., серпень 2018 року 217,00 грн.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищезазначені факти, інтереси позивача та дітей, суд керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 13507,95 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах та коштів на особисте утримання, то суд не вбачає для цього підстав, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначений ст.187-194 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуте на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у звязку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; і інших передбачених, законом, випадках.

Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання судового рішення, ухваленого відповідного до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому стягує з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 27.06.2017 року по 31.08.2018 року в розмірі 13507,95 грн. (згідно розрахунку), а в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів слід відмовити.

Відповідно до ст.141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 229,64 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 157, 180, 195, 196 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( 24.12.1979 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7) до ОСОБА_2 ( 02.09.1977 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8), про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на дітей та коштів на особисте утримання в розмірі 13507,95 грн. ( тринадцять тисяч пятсот сім гривень 95 копійок)

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 229,64 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 04.02.2019 року.

СуддяОСОБА_6