Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 591/6511/16-ц

провадження № 61-26022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 295, 15 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16 січня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Форвард» із заявою, яка містить оферту (пропозицію) про укладення кредитного договору на придбання товару, договору застави цього товару та договору про надання та використання платіжної карки.

ПАТ «Банк Форвард» пропозицію прийняв та уклав з відповідачем договір про надання та використання кредитної карти № 89742988, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустивши на ім`я відповідача платіжну карту.

Відповідачвикористовував кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку, але не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 128, 29 грн, які ПАТ «Банк Форвард»разом із 3% річних за період прострочення у сумі 166, 86 грн просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами був укладений кредитний договір, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року скасовано рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2017 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард» заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки у розмірі 22 128, 29 грн та три проценти річних у сумі 166, 86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард» судові витрати у розмірі 2 893, 80 грн.

Скасовуючи рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове про його задоволення, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що факт укладення договору сторонами та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим договором знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року року та залишити в силі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи, не визначився із правовідносинами, які склалися між сторонами, оскільки не взяв до уваги його заперечення щодо факту отримання ним кредитної картки та користування кредитними коштами, внаслідок чого дійшов до передчасних висновків про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали із Зарічного районного суду м. Суми.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 591/6511/16-ц передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Встановлено, що ОСОБА_1 16 січня 2011 року звернувся до ПАТ «Русский стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», із заявою № 87321451, яка містила три оферти (пропозиції): про укладення кредитного договору на придбання товару (пункт 1 - оферта 1), договору застави цього товару (пункт 2 - оферта 2) та договору про надання та використання платіжної картки (пункт З - оферта 3).

16 січня 2011 року ПАТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв пропозицію (оферту)), викладену в заяві відповідача, та між ними був укладений кредитний договір.

ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з умовами по кредиту складає між ним та банком кредитний договір.

Строк прийняття банком оферти 3 обумовлений моментом відкриття відповідачу рахунку картки, але не пізніше 18 місяців від дня підписання заяви від 16 січня 2011 року (пункти 4.2, 6.2). Рахунок картки та передання відповідачу картки банк відповідно до пункту 8 заяви має право здійснити не раніше 3 місяців від дня укладення кредитного договору та лише за умови належного виконання ним взятих зобов`язань за кредитним договором.

Суди встановили, що свої зобов`язання за договорами, укладеними на підставі оферти 1 та 2, сторони виконали у повному обсязі.

06 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Довідково-Інформаційного центру банку з метою активації платіжної картки, після чого активував її та активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою з особового рахунку, відкритого на ім`я відповідача.

Однак, взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих кредитних коштів відповідач належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 22 128, 29 грн та 3% річних за період прострочення у сумі 166, 86 грн.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що між сторонами виникли договірні відносини, пов`язані з наданням відповідачу кредитних коштів і останній своїх зобов`язань з повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заявлена банком заборгованість, розмір якої відповідачем жодними доказами не спростований, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Форвард».

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника про те, що апеляційний суд залишив поза увагою його заперечення щодо факту отримання ним платіжної картки та користування кредитними коштами колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, в якому наведені мотиви та підстави, з яких виходив апеляційний суд, відхиляючи заперечення відповідача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2017 рокубез змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук