Справа № 638/2191/18
Провадження № 2/638/2273/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 17.08.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 13 500 (тринадцять тисяч п'ятсот) доларів США по курсу НБУ, що на теперішній час складає 388800,00 (триста вісімдесят вісім тисяч вісімсот) гривень. Але на теперішній час ця сума ОСОБА_3 не повернена. Неодноразові усні та письмові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з проханням виконати свої боргові зобов'язання будь-яким зручним для неї способом, були проігноровані.

16.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір уступки права вимоги, згідно з яким боргові зобов'язання ОСОБА_2 перейшли від ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про що ОСОБА_2 була повідомлена в усній та письмовій формі. Позивач зазначає, що він звертався декілька разів з листами до відповідача, з метою вирішення питання в позасудовому порядку, проте відповідач ухиляється від виконання боргових зобов'язань. В зв'язку з чим позивач в уточнених позовних вимогах просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 388800,00 (триста вісімдесят вісім тисяч вісімсот) гривень, а також 6000,00 гривен за правову допомогу.

В судове засідання позивач неодноразово не з'являвся, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки повідомляв, відповідно до заяви від 16 січня 2019 року просив позовні вимоги розглядати за його відсутності, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та дату повідомлялась у встановленому законом порядку, проте жодного разу не отримала поштову кореспонденцію.

Вивчивши матеріали, додані до позовної заяви, суд приходить до наступного.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

З'ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Так, 17 серпня 2010 року згідно розписки ОСОБА_2, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 взяла у ОСОБА_3 для власних потреб суму еквівалентну 13500 доларів США по курсу НБУ, яку зобов'язувалась повернути за першою вимогою.

У подальшому 16 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладеного договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первинний кредитор ОСОБА_3 передав свої права на вимоги по вказаній вище розписці ОСОБА_1, який і звернувся до суду з позовними вимогами.

В зв'язку з неявкою в судове засідання позивача чи його представників в судове засідання, суд позбавлений можливості з'ясувати всі необхідні обставини для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Також позивачем надано докази джерело походження який не встановлено, документи не посвідчені у встановленому порядку, в деяких місцях погано читаємі. Все це унеможливлює, враховуючи процесуальну поведінку позивача ухвалити позитивне рішення. Суд, вживав всі передбачені законом заходи для забезпечення належного, об'єктивного та усестороннього розгляду справи, проте суд не може перебирати на себе обов'язки позивача по доведенню позовних вимог та з власної ініціативи збирати, посвідчувати докази, оригіналів, яких суду не надано. Суд виконує функцію арбітру.

Як первинний договір займу так і договір відступлення права вимоги укладені в простій письмовій формі, більш того договір про відступлення права вимоги заповнено на певному надрукованому бланку. Сторони в судове засідання не з'явились, суд не має можливості дійти до переконливого висновку щодо відсутності складової підроблення вказаних документів, виключити сторонній вплив на складання вказаних документів. Суд, особливо бентежить дати складання вказаних договорів. Суду не доведено, що направлені вимоги у 2018 році відповідачем отримані, так як зворотних повідомлень про отримання чи не отримання кореспонденції позивачем не долучено.

Суду не надано розрахунок позовних вимог, чи хоча б даних про курс долару США, з метою самостійного розрахунку суми позовних вимог.

Суд критично ставиться до заяв ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зазначають в своїх заявах про підтвердження факту отримання відповідачкою від ОСОБА_1 суми 13500 доларів США, які вона обіцяла повернути за першою вимогою. Судом не встановлено вказаних осіб, суд ставить під сумнів навіть існування вказаних осіб, так як жодного документу, який би посвідчував їх особу суду не надано, крім того, не зрозумілий статус вказаних осіб у справі. Якщо позивач вважає їх свідками, так, як саме він просить долучити вказані заяви до матеріалів справи, то порушено порядок їх приведення до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України.

Суд позбавлений можливості за таких обставин, та з огляду на процесуальну поведінку позивача задовольнити позовні вимоги.

У випадках відмови в задоволенні позовних вимог, суд вирішуючи доля судових витрат - відмовляє позивачеві в стягненні вказаних витрат на його користь з відповідачів.

Керуючись ст. 258-2259,263-268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляционного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.