КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер судової справи: 355/256/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Панченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В., Масловській К.І.

за участі: представника ТОВ «Торговий дім`Березанська птахофабрика»-ПанченкоТ.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Баришівського районного суду Київської області Коваленко К.В.,

по цивільній справі № 355/256/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 року ТОВ «ТД «Березанська птахофабрика» звернулося до суду з позовом за яким просило стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 749 675,55 гривень, 51 604,86 гривень інфляційних втрат та 3% річних в сумі 22 059 гривень, а всього 823 339,41 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 03.07.2017 року між сторонами укладено договір позики №030717-П, за умовами якого ТОВ «ТД «Березанська птахофабрика» надало ОСОБА_1 позику поворотної фінансової допомоги в розмірі 848 105,85 гривень з терміном поверненням - 6 місяців з моменту отримання суми позики. Позикодавець обов`язки за договором виконав, надавши позичальнику позику через касу підприємства, однак позичальник отримані кошти у встановлений договором термін не повернув.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 рокуТовариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика» у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильність застосування норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин справи. А саме не взяття до уваги підтвердження позовних вимог ТОВ «ТД «Березанська птахофабрика», що були надані до суду ( договір

позики та видаткові касові ордери про отримання готівки, підписані позичальником ОСОБА_1 ) У той час, як будь-яких доказів на спростування укладення вказаного договору та отримання коштів позики відповідач суду не надав.

У судовому засіданні представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем заперечувався факт укладення договору позики та отримання грошових коштів.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.07.2017 року між ТОВ «Торговий Дім «Березанська птахофабрика» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 030717-П, за умовами якого позивач надав відповідачеві позику поворотної фінансової допомоги в розмірі 848 105,85 гривень з терміном поверненням - 6 місяців з моменту отримання суми позики.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до умов договору, в період з 03.07.2017 року по 06.07.2017 року ОСОБА_1 через касу підприємства отримав суму позики, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 03.07.2017 року на суму 449 391,70 гривень, від 04.07.2017 року - на суму 283 712,60 гривень, від 05.07.2017 року на суму -104 294,60 гривень, від 06.07.2017 року на суму -10 707,00 гривень, всього на суму 848 105,85 гривень.

У подальшому відповідач частково погасив заборгованість та станом на 27.09.2018 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «ТД «Березанська птахофабрика» в сумі 749 675,55 грн.

Згідно ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістомдо ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення договору позики та передання коштів ОСОБА_1 .

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ТД «Березанська птахофабрика» на підтвердження позовних вимог надала суду підписаний сторонами договір позики та видаткові касові ордери про видачу готівки.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_1 не підписував указані документи, представник відповідача не надала жодних належних та допустимих доказів на спростування наявності між сторонами договірних правовідносин.

Колегія акцентує увагу на тому, що представником відповідача не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет того чи підписував ОСОБА_1 договір позики та первинні бухгалтерські документи про видачу готівкових коштів.

Посилання представник відповідача на те, що обставина не підписання ОСОБА_1 зазначених документів є очевидною, оскільки підписи на договорі позики та видаткових касових ордерах відрізняються від підпису відповідача, наявного в його паспорті, не заслуговує на увагу, оскільки у суду відсутні спеціальні знання, необхідні для встановлення приналежності підпису конкретній особі.

Доводи сторони відповідача про те, що касові ордери не відповідають вимогам законодавства, чинного на момент видачі коштів, підлягають відхиленню, оскільки не зазначення у платіжному документі паспортних реквізитів платника або інших відомостей не свідчить про те, що ОСОБА_1 не отримав від позивача грошові кошти у позику.

Факт визнання сторонами погодженої на підприємстві форми касового видаткового ордеру є достатнім для висновку про належність відповідних документів як доказів в даному провадженні.

При цьому, як зазначалося вище, відповідач не довів, що ним не підписані відповідні видаткові касові ордери.

Оскільки в ході судового розгляду ОСОБА_1 не підтверджено факт повернення коштів за укладеним договором позики, як і факт не укладання даного договору, колегія суддів вважає що заявлені позовні вимоги про повернення суми позики в розмірі 749 675,55 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України у справі №6-113цс14 від 01.10.2014 року.

Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, позивач визначає період нарахування відповідних виплат з 04.10.2017 року по 27.09.2018 року, що не відповідає договірним умовам, погодженим сторонами.

Зокрема, з матеріалів справи слідує, що сума позики в повному обсязі була видана відповідачеві 06.07.2017 року.

Згідно п. 4.1 строк позики становить 6 місяців з моменту отримання суми позики на банківський рахунок позичальника або в касі позикодавця.

Таким чином, кінцевий термін виконання грошового зобов`язання визначений сторонами до 06.01.2018 року, а отже, позивач має право на стягнення з відповідача

інфляційних втрат та 3% річних з 07.01.2018 року по 27.09.2018 року(в межах заявлених позовних вимог).

Сума інфляційних втрат в даному випадку складатиме 42 033,59 гривень, а сума 3% річних за вказаний період становить 16 205 гривень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушенням норм процесуального права з ухваленням нового рішення у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 749 675,55 гривень, інфляційних втрат в розмірі 42 033,59 гривень та 3% річних в сумі 16 205 гривень, а всього 807 914,14 гривень

Також в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в загальному розмірі 30 296, 77 грн. (12 118,71 гривень сплачені при подачі позовної заяви та 18 178,06 гривень за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія судідв,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика»задовольнити частково.

Скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2019 рокута ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика»заборгованість за договором позики в розмірі 749 675,55 гривень, інфляційні втрати в розмірі 42 033,59 гривень та 3% річних в сумі 16 205 гривень, а всього 807 914,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Березанська птахофабрика»сплачений судовий збір в загальному розмірі 30 296, 77 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: