1Справа № 335/9144/19 2/335/2425/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів, в якому просив стягнути солідарно з приватного виконавця Сколибога О.С. та АТ «Укрсоцбанк» на його користь безпідставно набуті спільно відповідачами грошові кошти в розмірі 11 766,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з постановою про звернення стягнення на доходи боржника ВП № 57402103 від 22.11.2018 року, яка була винесена на підставі виконавчого напису № 4430, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23.08.2018 року, про звернення стягнення в сумі 264 327,52 грн. боргу та 1 000,00 грн. витрат за вчинення нотаріальних дій, із заробітної плати позивача в ТОВ «МІЗОЛ» було утримано і перераховано приватному виконавцю ОСОБА_2 5 029,89 грн. Також на рахунок відповідача приватним виконавцем було перераховано з особового рахунку позивача в ПАТ «Кредобанк» 6 736,75 грн. Всього на користь Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. було перераховано 11 766,64 грн.

15.05.2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/7243/18 зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 17.06.2019 року. Таким чином, було проведено стягнення коштів на підставі виконавчого документа, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню.

На час прийняття рішення по справі №333/7243/18 питання про повернення стягнутого за виконавчим написом не ставилось в зв`язку з тим, що на момент розгляду справи не було відомо, яка сума коштів або майна буде стягнута до моменту набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 11766,64 грн. набуті спільно Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. та АТ «Укрсоцбанк» безпідставно.

Позивач звернувся до відповідачів з вимогами про повернення безпідставно набутих коштів в добровільному порядку листами від 25.06.2019 року, але відповіді на звернення не отримав.

Згідно з довідкою АТ «Кредобанк» від 12.07.2019 року, стягнуті з позивача кошти були перераховані саме на рахунок відповідача-1 приватного виконавця Сколибога ОСОБА_3 .С.

Кошти, утримані з заробітної плати позивача в TOB «МІЗОЛ» (довідка вих. № 103 від 21.06.2019 року) згідно з вимогою відповідача-1 приватного виконавця Сколибога О.С. також перераховувалися на рахунок приватного виконавця Сколибога О.С.

Посилаючись на те, що відповіді, чи були приватним виконавцем кошти перераховані до АТ «Укрсоцбанк» позивач не отримав, вважає, що стягнуті з нього кошти у сумі 11766,64 грн. на підставі ст.ст. 1190, 1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачів солідарно.

Відповідач-1 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. в особі представника ОСОБА_4 не погодився із позовними вимогами та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що приватним виконавцем Сколибогом О.С. вчинялися виконавчі дії у спосіб та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Так, 10.10.2018 року ним було відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача та виконавчого напису про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 . Підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження станом на цю дату не було. У цьому виконавчому провадженні було проведено низку виконавчих дій, зокрема накладено арешт на майно та кошти боржника, оголошено розшук майна боржника, направлено вимогу до роботодавця боржника та ін. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року у справі № 333/7243/18 вказаний виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню. 26.06.2019 року позивач звернувся до приватного виконавця із заявою від 25.06.2019 року про закриття виконавчого провадження та повернення стягнутих коштів. 02.07.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Повернути стягнуті в процесі виконання кошти виконавець не вправі, оскільки у Законі та у рішенні суду відповідних вказівок немає. Тому є безпідставним твердження позивача про безпідставне набуття відповідачем-1 коштів позивача, оскільки ним вчинені дії, що чітко регламентовані Законом України «Про виконавче провадження» на підставі чинного на той час виконавчого документа.

Крім того, позивач безпідставно встановлює солідарну відповідальність обох відповідачів, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Як видно з матеріалів виконавчого провадження, відповідач-1 нарахував 500,00 грн. витрат виконавчого провадження та 1 151,01 грн. основної винагороди приватного виконавця, які після стягнення з боржника відповідних сум були компенсовані стягувану, як повернення авансового внеску. За відсутності договору між сторонами виконавчого провадження, беручі до уваги факт розподілення виконавчих витрат та винагороди приватного виконавця, вбачається відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності. Також, посилання позивача на ст. 1190 ЦК України є хибним, оскільки дана норма застосовується виключно до відшкодування шкоди, яка не є предметом розгляду позовної заяви, а тому й не може бути застосована при розгляді даної справи.

Підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження є документи виконавчого провадження: повідомлення про розрахунок основної винагороди приватного виконавця та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження відповідно, які позивачем не оспорюються. Ці вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З наведених підстав, відповідач-1 просив в задоволенні позову відмовити в частині вимог до нього (а.с. 36-37).

У відповіді на відзив відповідача-1 позивач зазначив, що відповідач-1 не зазначає інформації щодо місцезнаходження коштів в сумі 11 766,64 грн., проте вказує про винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, що не є предметом позову. У наданих позивачем документах на підтвердження розміру позовних вимог чітко зазначено отримувача відповідача-1 приватного виконавця Сколибога О.С., отже кошти були отримані саме ним. Вважає, що обидва відповідача мають відповідати солідарно, оскільки безпідставне стягнення з нього коштів було спільною дією відповідачів. Відповідач-1 міг і не перерахувати кошти на рахунки відповідача-2 та залишити їх собі. Позивач вважає, що стягненням коштів на підставі документа, що визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, завдано шкоди його майновим правам та інтересам. Предметом позову є вимога про повернення безпідставно набутих коштів відповідачами, що ґрунтується на ст. 1212 ЦК України. Просив позов задовольнити (а.с. 42-44).

Інших заяв по суті справи від учасників процесу не надходило.

Судом у справі були проведені такі процесуальні дії.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2019 року відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 29).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2019 року у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 57402103, а також документи, що підтверджують перерахування грошових коштів, що були утримані з позивача, на користь АТ «Укрсоцбанк» та підтвердження отримання вказаних коштів АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 53).

12.11.2019 року відповідачем-1 надані докази згідно з ухвалою суду від 21.10.2019 року (а.с. 57).

Позивачем до суду подана заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідач-1 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача-2 АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання неодноразово не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням викладених обставин та керуючись ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, а також за відсутністю позивача.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі „Христов проти України суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019 задоволено позов ОСОБА_1 до АКТ «Укрсоцбанк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4430, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23.08.2018 року щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15.09.2008 року в сумі 264 327,52 грн. та 1 000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій.

Рішення набрало законної сили 17.06.2019 року (а.с. 5-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, цим рішенням суду встановлено, що 15.09.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого відповідачем надано кредитні кошти позивачеві в сумі 96 000 грн. строком на 12 місяців.

В грудні 2018 року позивач дізнався, що 22.11.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про примусове стягнення з позивача боргу на користь АТ «Укрсоцбанк» в сумі 265 327,52 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4430 від 23.08.2018 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.

Згідно з виконавчим написом нотаріуса № 4430 від 23.08.2018 року зазначено, що допущено стягнення за період з 15.09.2008 року по 30.05.2018 року.

Суд встановив, що заборгованість по вказаному договору має спірний характер, виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог чинного законодавства, за межами строків для звернення стягнення боргу, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, вказані обставини, що встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Разом із тим, на виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Сколибогом ОСОБА_3 . ОСОБА_5 . проведено часткове стягнення за рахунок грошових коштів позивача.

Так, згідно з довідкою головного бухгалтера ТзОВ «МІЗОЛ» вих. № 103 від 21.06.2019 року, надісланої на адресу приватного виконавця Сколибог О.С., вказаному приватному виконавцю з 15.03.2019 року по 14.06.2019 року було перераховано заборгованість на загальну суму 5 030 грн., утриману із заробітної плати ОСОБА_1 . На підтвердження даної інформації суду також надано копії платіжних доручень № 6915 від 14.06.2019 року на суму 882,28 грн., № 6487 від 15.05.2019 року на суму 882,28 грн., № 6127 від 15.04.2019 року на суму 1 059,74 грн., № 5751 від 15.03.2019 року на суму 2 205,70 грн. (а.с. 20-25).

Крім того, згідно з випискою АТ «Кредобанк» за період з 02.01.2019 року по 07.12.2019 року по рахунку позивача ОСОБА_1 , 13.02.2019 року з рахунку позивача на рахунок приватного виконавця Сколибога ОСОБА_3 .С. перераховано 6 736,75 грн. (а.с. 25).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 14.02.2019 року з грошових коштів у сумі 6 736,75 грн., що надійшли 13.02.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 673,68 грн. основної винагороди, 5 563,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк», 500,00 грн. повернення частини авансового внеску на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копії платіжних доручень № 3203 від 14.02.2019 року на суму 5 563,07 грн., № 3204 від 14.02.2019 року на суму 500,00 грн. (а.с. 58-60).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 19.03.2019 року з грошових коштів у сумі 2 205,70 грн., що надійшли 15.03.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 220,57 грн. основної винагороди, 1 985,13 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 3502 від 19.03.2019 року на суму 1 985,13 грн. (а.с. 61-62).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 15.04.2019 року з грошових коштів у сумі 1 059,74 грн., що надійшли 15.04.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 96,34 грн. основної винагороди, 963,40 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 3920 від 03.05.2019 року на суму 963,40 грн.(а.с. 63-64).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 16.05.2019 року з грошових коштів у сумі 963,40 грн., що надійшли 15.04.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 80,21 грн. основної винагороди, 802,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 4058 від 16.05.2019 року на суму 802,07 грн. (а.с. 65-66).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 17.06.2019 року з грошових коштів у сумі 882,28 грн., що надійшли 14.06.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 80,21 грн. основної винагороди, 802,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 4345 від 20.06.2019 року на суму 802,07 грн. (а.с. 67-68).

Після набрання 19.06.2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019 законної сили, 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача-2 АТ «Укрсоцбанк» із заявою, в якій просив негайно звернутись до приватного виконавця Сколибог О.С. із заявою про закриття виконавчих проваджень, відкритих на підставі вказаного вище виконавчого напису та повернути стягнуті з нього грошові кошти за цим виконавчим написом (а.с. 11-13).

Також, 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача-1 приватного виконавця Сколибог О.С. із аналогічними вимогами (а.с. 14-16).

02.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57402103, якою виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса закінчено, невикористану частину авансового внеску розміром 4 806,55 грн. повернуто стягувачеві, припинено чинність арештів, накладених на майно та кошти боржника, припинено розшук майна боржника, припинено відрахування із доходу боржника ОСОБА_1 , яке проводилось на підставі постанови приватного виконавця Сколибога О.С. про звернення стягнення на заробітну плату від 22.11.2018 року (а.с. 18-19).

Разом із тим, грошові кошти, що були стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» приватним виконавцем Сколибогом ОСОБА_6 в процесі здійснення виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, дотепер позивачу не повернуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї Глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Оскільки, судом встановлено, що виконавчий напис № 4430 від 23.08.2018 року, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15.09.2008 року в сумі 264 327,52 грн. та 1 000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, і грошові кошти стягнути в процесі його примусового виконання, підлягають поверненню.

Разом із тим, суд вважає, що у даному випадку грошові кошти, стягнуті з позивача під час примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса в загальній сумі 11 766,64 грн., що підтверджені вищезазначеними платіжними документами, слід стягнути лише з відповідача-2 АТ «Укрсоцбанку», оскільки наданими відповідачем-1 платіжними дорученнями підтверджено перерахування відповідних коштів на рахунок стягувача АТ «Укрсоцбанк». В цей же час, відповідач-2 АТ «Укрсоцбанк» будь-яких заперечень з приводу необґрунтованості позовних вимог або не отримання зазначених грошових коштів в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса суду не надав, правом подати заяви по суті справи не скористався, свого представника в судове засідання не направив.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

В даному випадку спірні правовідносини не є зобов`язальними, а витікають з безпідставного набуття майна. Крім того, відповідач-1 приватний виконавець Сколибог О.С. проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Позивач дії приватного виконавця не оспорював, до суду із відповідним позовом про оскарження дій приватного виконавця не звертався.

Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на приватного виконавця обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого з АТ «Укрсоцбанк» на його користь підлягають стягненню грошові кошти розміром 11 766,64 грн. У задоволенні вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Сколибога О.С. (щодо солідарного стягнення коштів з обох відповідачів) слід відмовити.

Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з АТ «Укрсоцбанк» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені (а.с. 4).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, м. Київ, вул. Ковпака, 29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11 766 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 64 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, м. Київ, вул. Ковпака, 29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича та про солідарне стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Геєць