Справа № 203/2340/19
Провадження № 2/201/3160/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Мунтян А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Територіального громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на грошові кошти, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Кіровського районного суду м.Дніпропетровська 02 вересня 2019 року надійшла указана цивільна справа для розгляду за підсудністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як внутрішньо переміщена особа батько позивача знаходився на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у місті Дніпрі. Станом на день смерті ОСОБА_3 йому не була виплачена пенсія в розмірі 61744,68 грн. Державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька через ненадання довідки житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання спадкодавця, яку неможливо отримати, оскільки м. Антрацит Луганської області є тимчасово окупованою територією України. При цьому, позивач зареєстрований і проживав разом із батьком за однією адресою в місті Антрацит Луганської області. Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є донька померлого ОСОБА_2 , яка відмовилась від спадщини на користь позивача. Правонаступником Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі є Головне управління пенсійного фонду Дніпропетровської області, тому позивач просив суд визнати за ним право власності на грошові кошти (недоотримана пенсія) в розмірі 61744 (шістдесят одна тисяча сімсот сорок чотири) 68 грн. за період з 01 травня 2018 по 30 жовтня 2018 рік, які залишилися після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.32).

Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ГУ Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Територіального громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на грошові кошти прийнята до провадження (а.с.34-35).

Від представника відповідача ГУ пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 26 вересня 2019 року надійшов відзив на позов ОСОБА_4 , в якому відповідач зазначає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких має право батько позивача, але яку не отримав у зв`язку зі смертю, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Сума нарахованої спадкодавцю пенсії належить до виплати його спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень. Представник відповідача просив здійснити розгляд справи без його участі (а.с. 46-47).

ОСОБА_2 на адресу суду надіслана заява, посвідчена приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області 07 жовтня 2019 року, зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за № 4780, якою відповідач визнає позовні вимоги ОСОБА_4 , не заперечує проти отримання ним пенсії після смерті батька в розмірі 61744,68 грн. (а.с. 54).

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №266/2019, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 58-59).

Представник відповідача Дніпровської міської приймав участь в судовому засіданні 18 листопада 2019 року, просив закінчити підготовчий розгляд справи і призначити справу до розгляду по суті; заперечень проти задоволення позовних вимог не висловив (а.с. 65-66).

27 листопада 2019 року на адресу суду надійшли належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 71-78).

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив уточнені позовні вимоги задовольнити, здійснити судовий розгляд справи в заочному порядку.

Суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01 березня 1976 року (а.с. 7, 76 зворот).

Згідно із довідкою № від 02 грудня 2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Місцем його реєстрації є: АДРЕСА_1 (а.с.10).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті антрацит Луганської області (а.с. 8).

Після його смерті до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка складається з недоотриманої пенсії (а.с. 71).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Антроцитівським МВУМВС України в Луганській області 11 вересня 2001 року, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74-75 зворот).

Постановою Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори від 27 травня 2019 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 77 зворот-78).

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначає, що розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становить 61744,68 грн. (а.с. 46-47).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Нарахована, але не отримана пенсія за змістом закону є майном, на яке мав права спадкодавця ОСОБА_3 , тому відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України здійснюється перехід цього права (спадкування) від спадкодавця до спадкоємців (позивача).

Для спадкування пенсії стаття 1227 Цивільного кодексу визначає особливий порядок, відповідно до якого не отримана пенсія передається членам спадкодавця, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначена норма кореспондується з частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. А у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою в зазначений строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася неотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 травня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно із ст.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України «Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк до 31 грудня 2019 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей).

Згідно постанови Верховної Ради України від 17 травня 2015 року №252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» її дія поширюється на м. Донецьк, який таким чином визнається тимчасово окупованою територією України.

При цьому згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (з наступними змінами та доповненнями) місто Донецьк належить до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За цих обставин суд приходить до висновку, що позивач позбавлений наразі можливості отримати відповідні документи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Таким чином, нарахована за життя спадкодавця ОСОБА_3 , але не отримана ним пенсія, входить до складу спадщини, яка успадковується позивачем як спадкоємцем першої черги за законом, який є таким, що фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність необхідних документів, які він не зміг надати до нотаріальної контори через незалежні від нього обставини, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне їх задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Територіального громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на грошові кошти задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на грошові кошти (недоотримана пенсія) в розмірі 61 744 (шістдесят одна тисяча сімсот сорок чотири),68 грн. за період з 01 травня 2018 по 30 жовтня 2018 рік, які залишилися після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст виготовлений 19 грудня 219 року.

Суддя С.О. Демидова