Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 303/1734/15-ц

провадження № 61-9302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року в складі судді Камінського С. Е. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Куцина М. М., Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 про визнання часток співвласників у спільній сумісній власності, виділ часток в натурі та поділ земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2013 року на підставі договору дарування часток домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Переста Я. О., позивачі набули право власності на 8/24 частини домоволодіння

АДРЕСА_1 , кожен по 4/24 частини. Указане домоволодіння розміщене на земельній ділянці, загальною площею 0,4556 га. На момент укладення вказаного договору позивачам не було відомо про те, що земельна ділянка під даним домоволодінням на підставі рішення 30-ї сесії 5-го скликання Мукачівської міської ради від 27 березня 2008 року передана у приватну спільну сумісну власність

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Під час відчуження позивачам частки у вищевказаному домоволодінні, попередній власник не укладав з ними договору на відчуження належної йому частини земельної ділянки. Позивачі вважали, що з моменту укладення вищевказаного договору дарування до них перейшло і право власності на частину даної земельної ділянки.

З урахуванням зміни позовних вимог та викладеного, позивачі просили виділити їм в натурі 8/24 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , загальною площею 0,4556, розташованої по АДРЕСА_1 у відповідності до ІІ варіанту розподілу земельної ділянки, запропонованого у висновку судової інженерно-технічної експертиза від 18 вересня 2015 року № 98.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі по 4/24 (8/24) частини домоволодіння АДРЕСА_1 , виділивши у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок позначений на плані під літ. «А», загальною площею 89,40 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 .

Визначено розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_2 , загальною площею 0,4556 га, розташовану по АДРЕСА_1 , призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, визначивши ОСОБА_1 - 4/24 частини, ОСОБА_2 - 4/24 частини.

Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 8/24 частини земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_2 , загальною площею 0,4556 га, розташованої по АДРЕСА_1 та призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі на підставі договору дарування набули право власності на 8/24 часток домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , що розміщене на земельній ділянці, загальною площею 0,4556 га, призначеній для будівництва та обслуговування указаного домоволодіння, а тому у відповідності до вимог статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України їм має бути виділено в натурі 4/24 (8/24) частини домоволодіння АДРЕСА_1 , житловий будинок на плані під літ. «А», загальною площею 89,40 кв. м та визначено розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,456 га землі кожного із позивачів складає 4/24 частини та виділено їм із загальної площі земельної ділянки, розміром 0,4556 - 8/24 частини зазначеної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо виділення 8/24 частини земельної ділянки в натурі із загальної площі 0,4556 га землі, суд виходив з того, що така вимога не є чіткою та містить відсилання до висновку експерта.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2015 року в частині вимог щодо визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділ 8/24 частини земельної ділянки в натурі скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділ 8/24 частини земельної ділянки в натурі та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, апеляційний суд, виходив з того, що у відповідності до умов договору дарування частини домоволодіння, на підставі якого позивачі набули право власності на 8/24 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , вони не набули права власності на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , у визначених розмірах державним актом, оскільки цим договором передбачено, що позивачі можуть набути право власності на спірну земельну ділянку шляхом укладення договору купівлі-продажу, оренди, викупу, або іншим способом, передбаченим законодавством України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог щодо визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділ 8/24 частини земельної ділянки в натурі у іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо виділення в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 8/24 частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , загальною площею 0,4556 га, розташованої по

АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та у цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статі 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, у редакції Закону України

від 05 листопада 2009 року № 1702-VI, тому заявники вважають, що з моменту переходу до них права власності на 8/24 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , за зазначеною АДРЕСА_2 , одночасно припинилося право власності на земельну ділянку, яке належало попередньому власнику, та до них перейшло таке право на спірну земельну ділянку, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння у обсязі та на умовах встановлених для попереднього землевласника. Судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, у результаті чого дійшли до не правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_9 у рівних частинах з іншими відповідачами, у зв`язку з тим, що він відчужуючи належну йому частину (8/24) у цьому домоволодінні, належну частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку не відчужував, оскільки у відповідності до положень частини першої статті 120 ЗК України та частини першої статті 377 ЦК України його право власності на спірну земельну ділянку припинилося в силу закону.

Відзивів інших учасників справи на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що на підставі ухвали народного суду м. Мукачево від 29 серпня 1962 року було укладено мирову угоду між співласниками житлового будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про поділ житлового будинку та користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 про те, що в користування ОСОБА_12 переходить житловий будинок позначений літерою «А» і житловий будинок під літерою «Г», та господарські споруди «З» та «Д». У користування ОСОБА_13 переходить житловий будинок визначений на плані

літ. «Б», а також господарські будівлі літ. «В» і вбиральня, які розміщені з правої сторони вул. Фруктовий сад поділено порівну Штраус - ліва сторона, ОСОБА_14 права сторона від вулиці.

Розподіл між будівлями чітко відображено у листі КУП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та «ЕО» від 24 вересня 2013 року № 2021.

ОСОБА_12 на підставі договору про відчуження частини домоволодіння на умовах пожиттєвого утримання від 18 березня 1963 року передав у власність ОСОБА_15 - 2/3 частини (2/6 частини) домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1

ОСОБА_15 була власником 8/24 частини цього ж домоволодіння на підставі договору пожиттєвого утримання від 18 березня 1963 року, укладеного з

ОСОБА_12 .

Після смерті ОСОБА_13 її 1/3 або (4/24) частини на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 23 березня 1973 року, реєстровий № 2917, успадкували у рівних долях брат ОСОБА_16 - 1/24 частини та сестри ОСОБА_17 - 1/24 частини, ОСОБА_18 - 1/24 частини та ОСОБА_19 - 1/24 частини.

Також, після смерті ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право на спадщину

від 06 березня 1973 року ОСОБА_20 набув право власності на 8/24 житлового будинку.

Відповідачі у справі набули право власності на частки у домоволодінні по

АДРЕСА_1 , а саме:

ОСОБА_6 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26 лютого 2008 року, реєстровий № 1073, набула право власності на 1/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_7 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26 лютого 2008 року, реєстровий №1073, набув право власності на 2/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_4 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 26 лютого 2008 року, реєстровий № 1073, набув право власності на 2/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_3 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 27 лютого 2008 року, реєстровий №1084, набув право власності на 2/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_21 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 28 грудня 1999 року, реєстровий № 1084, набув право власності на 5/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_22 на підставі нотаріально посвідченого договору пожиттєвого утримання від 18 березня 1963 року, реєстровий № 2109, набув право власності на 4/24 частини домоволодіння;

ОСОБА_9 , на підставі договору дарування від 03 липня 1999 року, набув право власності на 8/24 частини цього домоволодіння.

На підставі рішення 30-ї сесії 5-го скликання Мукачівської міської ради від 27 березня 2008 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9

26 травня 2008 року на підставі указаного рішення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 видано державний акт

серія НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку по

АДРЕСА_1 .

13 березня 2013 року ОСОБА_9 уклав договір дарування, яким відчужив належну йому 8/24 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_23 , проте не відчужив належну йому згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 травня 2008 року, серія НОМЕР_3 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування даного домоволодіння.

03 травня 2013 року ОСОБА_23 уклав договір дарування, відповідно до умов якого подарував належну йому 8/24 частини указаного домоволодіння ОСОБА_24

10 вересня 2013 року ОСОБА_24 уклав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Переста Я. О., відповідно до умов якого подарував належні йому 8/24 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Домоволодіння АДРЕСА_1 розміщене на земельній ділянці, загальною площею 0,4556 га, призначеній для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

На відміну від норм статті 30 ЗК УРСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору дарування 8/24 часток домоволодіння - 10 вересня 2013 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Відповідно до п. 5.2 договору дарування часток домоволодіння від 10 вересня 2013 року обдаровуваним необхідно із збереженням цільового призначення земельної ділянки, оформити кожен у своїй частці права на земельну ділянку, на якій розташоване відчужуване домоволодіння шляхом укладення договору купівлі-продажу, оренди, викупу або іншим способом, передбаченим чинним законодавством України.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що сторонами договору дарування часток домоволодіння від 10 вересня 2013 року було визначено, що право власності на земельну ділянку може переходити виключно на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд не відповідає визначеним умовам договору дарування.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у даній справі, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Аналогічнаправова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15, 13 квітня 2016 року в справі

№ 6-253цс16 та 12 жовтня 2016 року в справі № 6-2225цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Таким чином, апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не перевірив доводів позивачів, не врахував роз`яснень Верховного Суду України, відповідно до яких земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, на момент дарування житлового будинку, набула ознак об`єкту права власності, а також не врахував, що право власності на таку земельну ділянку (що відповідає розміру належної йому частки, тобто 8/24 ) у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в частині визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Указані норми передбачають можливість виділу в натурі частки зі спільної часткової власності.

Окрім того, виділ в натурі частки зі спільної часткової власності можливий лише за умови дотримання прав та інтересів всіх співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог щодо виділу 8/24 часток земельної ділянки в натурі, суд виходив з того, що така позовна вимога у відповідності до ІІ варіанту розподілу земельної ділянки, запропонованого у висновку № 98 судової інженерно-технічної експертизи від 18 вересня 2015 року не є чітко і конкретно сформульованою.

Проте, висновок суду, про те, що позовна вимога є не чіткою та не конкретною, не може бути підставою для відмови у позові, та порушує принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 13 ЦПК України 2004 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

С. Ю. Бурлаков

В. І. Журавель

В. М. Коротун