Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа 211/2171/15-ц

провадження № 61-41382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Осьмак-Терновська Світлана Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуДовгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Ткаченко С. В. від 14 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., від 19 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Осьмак-Терновської Світлани Володимирівни ( далі - державного виконавця).

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в провадженні Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відділ ДВС) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 211/2171/15-ц, виданого 17 липня 2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 184 886,82 грн.

08 серпня 2017 року він отримав повідомлення від відділу ДВС, датоване 21 липня 2017 року про те, що суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, надано письмовий звіт про оцінку належного йому, як боржнику, майна, а саме: домоволодіння та земельних ділянок, площею 0, 0876 га та 0, 1000 га, вартість яких, згідно письмового звіту про оцінку станом на 14 червня 2017 року, складає 105 717 грн, 20 945 грн та 48 050 грн, відповідно. Оскільки державний виконавець як замовник оцінки не забезпечив доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, а суб`єкт оцінювання в порушення норм чинного законодавства виконав оцінку майна без належного ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна, заявник вважає дії державного виконавця по проведенню оцінки майна незаконними, а оцінку майна, згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, такою, що не підлягає застосуванню.

Заявник просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця в частині проведення оцінки арештованого майна, визнати оцінку такою, що не підлягає застосуванню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця в частині проведення оцінки арештованого майна у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 211/2171/15-ц, виданого 17 липня 2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 184 886,82 грн.

Визнано такою, що не підлягає застосуванню, оцінку в формі письмового звіту про оцінку майна боржника № SH01062017, а саме: домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та звіту про експертно-грошову оцінку земельних ділянок площею 0, 0876 га та 0,1000 га, розташованих по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ВДВС на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої заявником копії звіту про оцінку майна вбачається, що ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього не проводилось, оцінювачем не були наведені відповідні пояснення про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження та не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду. При цьому державний виконавець не вчинив дій щодо забезпечення огляду майна - об`єкта дослідження.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, є безумовною підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання незаконним та скасування звіту про оцінку майна.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року апеляційну скаргу Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишено без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що всупереч положенням, викладеним у статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових та прав та професійну оціночну діяльність в Україні», огляд належного боржнику нерухомого майна оцінювачем не проводився. Тому порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, є безумовною підставою для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна, а також визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Довгинцівський відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити рішення про відмову в задоволенні скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області мотивована тим, що вимогами статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання і вказана норма не містить обов`язку щодо забезпечення державним виконавцем доступу цього суб`єкта до майна. Вказує, що судами не було надано оцінку дій державного виконавця щодо відповідності його дій вимогам статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні оцінки майна. Натомість суди обмежились констатацією порушень самого суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Вказує, що висновки судів попередніх інстанцій щодо порушень з боку державного виконавця як замовника оцінки, яке полягає у незабезпеченні доступу до майна суб`єкта оцінки, ґрунтуються на припущеннях.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 2015 року в провадженні державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження ВП № 48927946 з примусового виконання рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2015 року № 211/2171/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 184 886,82 грн.

21 липня 2017 року за вихідним № 26274/7 державним виконавцем направлено боржнику ОСОБА_1 письмове повідомлення, згідно якого його повідомлено, що суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, надано письмовий Звіт про оцінку належного ОСОБА_1 як боржнику майна, а саме: домоволодіння та земельних ділянок площею 0, 0876 га та 0, 1000 га, вартість яких, згідно письмового звіту про оцінку станом на 01 червня 2017 року, складає 105 717 грн, 20 945 грн та 48 050 грн, відповідно.

У листі боржнику роз`яснено право на подання заперечень в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.

У Звіті про незалежну оцінку майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 01 червня 2017 року, оцінювач вказав на проведення обстеження об`єкту оцінки, надав характеристику обстеження фізичного стану об`єкта оцінки і зазначив відомості щодо внутрішнього оздоблення об`єкту.

Зі Звіту про експертно-грошову оцінку земельних ділянок, площею 0, 0876 га та 0,1000 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 31 травня 2017 року, встановлено, що оцінювачем візуальний огляд об`єкту оцінки не проводився, дані отримані зі слів замовника.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами частини першої статті 448 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Аналогічне положення містить стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частин першої - третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За приписами частини п`ятої цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 Закону України «України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»)

Згідно з пунктів один, шість статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав») є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна»), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Так, згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, під час якого здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка, визначення бази оцінки та подання замовнику істотних умов для укладення договору на проведення оцінки.

У пункті 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» закріплено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обгунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічного висновку дійшла у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем, для проведення оцінки нерухомого майна за правилами статей 20, 57 Закону України «Про виконавче провадження» залучено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

При цьому встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про майно (будинок та земельні ділянки) для проведення оцінки.

У свою чергу, в звіті про незалежну оцінку домоволодіння, складену 01 червня 2017 року оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обгунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів один, шість статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що ознайомлення з об`єктом оцінки полягає у дослідженні оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та у особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, тоді як за приписами статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Тому висновки судів попередніх інстанцій щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині проведення оцінки арештованого майна в рамках виконавчого провадження ВП № 48927946, та як наслідок - задоволення похідної вимоги про визнання оцінки такою, що не підглядає застосуванню, є правильними.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій, встановлюючи порушення з боку дій державного виконавця не врахували, що положення статей 20, 57 Закону України «Про виконавче провадження» не містять обов`язку державного виконавця щодо забезпечення оцінювачу доступу до об`єкту дослідження, спростовуються положеннями, викладеними в статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Інші доводи заявника зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Д. Д. Луспеник