Справа № 465/1736/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2194/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, яка заявляє самостійні вимоги до ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на окремі приміщення будинку АДРЕСА_1 та третьої особи- Пята Львівська державна нотаріальна контора, без самостійних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, демонтаж самочинно влаштованих кухні та сходів і виселення з спірних приміщень та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ряд приміщень у будинку АДРЕСА_1-,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Пята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом приміщень під № № 2-1 площею 19,3 кв.м. та 2-2 - площею 21,3 кв.м. у будинку АДРЕСА_1, зобовязання демонтувати самочинно влаштовану кухню та сходовий марш з виселенням ОСОБА_4 із спірних приміщень - відмовлено за безпідставністю таких.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ряд приміщень у будинку АДРЕСА_1 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 існуюче право власності в порядку спадкування за заповітом на 30/100 частки будинку АДРЕСА_1, що складається із приміщень 5-1 коридор площею 3,3 кв.м., 5-2 - кухня площею 13,8 кв.м., 5-3 - ванна площею 2,5 кв.м., 5-4 - житлова кімната площею 19,2 кв.м., 5-5 - житлова кімната площею 19,7 кв.м., у тому числі й приміщень 2-1 площею 19,3 кв.м.та 2-2 площею 21,3 кв.м.,

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що приміщення цокольного поверху будинку під літ.2-1 площею 19,3 кв.м та під літ. 2-2 площею 21,3 кв.м не були зазначені у заповітах ОСОБА_8, а тому підлягають спадкуванню за законом між чотирма спадкоємцями, а тому він претендує на ј частку даних приміщень.

Крім того просить зобов»язати відповідача демонтувати сходовий марш, що поєднує приміщення першого поверху та приміщення цокольного поверху, а також кухню - приміщенняч під літ.2-2 площею 21,3 кв.м; зобов»язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні приміщеннями цокольного поверху під літ.2-1 та 2-2 та виселити відповідача із даних приміщень.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2018 року скасувати повністю та прийняте нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно рішення народного суду Залізничного району м. Львова від 02 лютого1965 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 2000 року 1/2 частка будинку АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності - ОСОБА_8 - матері сторін.

13 липня 2000 року ОСОБА_8 склала заповіт на свого сина - ОСОБА_4, що зареєстрований в реєстрі за №2071 на належну їй частину будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що розташована на першому поверсі, а також належний їй гаражний бокс (а.с.14).

Цього ж дня, тобто 13 липня 2000 року ОСОБА_8 склала заповіт, що зареєстрований в реєстрі за №2073, яким заповіла ОСОБА_2, належну їй на праві особистої власності частину будинку АДРЕСА_1, разом із відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що розташована на другому поверсі. А частину будинку АДРЕСА_1 разом із відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що розташована на третьому поверсі заповіла - сину ОСОБА_7

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 12 квітня 2010 року, актовий запис № 1936.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками від 25січня 2011 року визначено ідеальні частки в будинку АДРЕСА_1, а саме встановлено, що частка І складається із приміщень 2-1 ( прачка) площею 19,3 кв.м., 2-2 ( кухня) площею 21,3 кв.м., 5-1 ( коридор) площею 3,3 кв.м., 5-2 ( кухня) площею 13,8 кв.м., 5-3 ( ванна) площею 2,5 кв.м., 5-4 ( житлова) площею 19,2 кв.м., 5-5 ( житлова) площею 19,7 кв.м.

Частка ІІ складається із приміщень 8-1 пл.3,0 кв.м.(коридор); 8-2 - кухня площею 13, 4 кв. м.; 8-3 - санвузол площею 3,2 кв. м.; 8-4 - житлова кімната площею 18,7 кв. м.

Частка ІІІ (мезонін) складається з приміщень 9-1 площею 2,4 кв.м. (коридор), 9-2 площею 2,2 кв.м. (ванна), 9-3 площею 8,4 кв.м. (кухня), 9-4 площею 17,8 кв.м. (житлова кімната).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18липня 2013 року за ОСОБА_7 визнано право власності в порядку спадкування на 9/100 частки будинку: частку ІІІ (мезонін), що складається з приміщень 9-1 площею 2,4 кв.м. (коридор), 9-2 площею 2,2 кв.м. (ванна), 9-3 площею 8,4 кв.м. (кухня), 9-4 площею 17,8 кв.м. (житлова кімната), а також 7-2 ( горище).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 11/100 частини будинку АДРЕСА_1, що складається із приміщень 8-1 пл.3,0 кв.м.(коридор); 8-2 - кухня площею 13, 4 кв. м.; 8-3 - санвузол площею 3,2 кв. м.; 8-4 - житлова кімната площею 18,7 кв. м.

При тому, звертаючись до суду про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_2 зазначав, що не претендує на самовільно перебудоване приміщення під літерою 2-2 площею 21,3 кв.м., оскільки таке належить його брату ОСОБА_4 і знаходиться у його користуванні (а.с.20).

В даному позові ОСОБА_2 вказував, що після визнання права власності в порядку спадкування часток будинку АДРЕСА_1, стало відомо, що цокольні приміщення під літ. 2-1 площею 19,3 кв.м., під літ 2-2 площею 21,3 кв.м не були зазначені у заповітах померлої ОСОБА_8, а відтак підлягають спадкуванню за законом за чотирма спадкоємцями.

Дані твердження позивача суд першої інстанції обґрунтовано відхилив та виходив з того, що спірні приміщення уже були предметом спору між сторонами і в рішенні Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2013 року встановлені фактичні обставини справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спадкове майно ОСОБА_4 на першому поверсі будинку є окремим житлом і кухня його невід'ємною частиною. Така обставина існувала і на час складання заповіту спадкодавцем.

Відповідно до положень частини 2 статі 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями частини першої статті 1267 Цивільного кодексу України, визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №262/02-14 від 01 лютого 2011 року державного нотаріуса П"ятої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину будинку АДРЕСА_1, разом із відповідною часткою належних до нього господарських будівель та споруд на першому та цокольному поверхах, у зв"язку із тим, що відповідно до заповіту спадкодавець ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві особистої власності частку будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі, а цокольний поверх у заповіті не вказаний.

Проте, із технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого станом на 27 березня 2007 року перед прийняттям ОСОБА_8 спадщини по смерті ОСОБА_9, тобто на момент відкриття спадщини після смерті останнього, приміщення під літ. 2-1 ( пральня) площею 19,3 кв.м. та під літ. 2-2 (кухня) 21,3 кв.м. відносяться до приміщення квартири №2, а не до цокольного поверху, що також належав ОСОБА_8

За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати зміни у квартирі за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку.

Згідно статті 392 ЦК України, власник вправі пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

На даний час, у зв'язку зі смертю ОСОБА_8, за життя якої було здійснено перепланування першого поверху будинку із залученням до нього цокольних приміщень, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 немає можливості отримати дозвіл на узаконення самочинних перепланувань.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги позицію позивача за первинним позовом ОСОБА_2 стосовно визнання спадкового майна у вигляді приміщень цокольного поверху під літ. 2-1 та 2-2 у житловому будинку, АДРЕСА_1, оскільки таке ніким не визнано спадковим та не може бути предметом спадкування спадкоємцями за законом.

Крім того, такі приміщення є допоміжними господарським будівлями до першого поверху, якими за життя користувалась спадкодавець та здійснювала їх перепланування, як власник.

За наведених обставин, первинний позов задоволенню не підлягає з підстав того, що спірні приміщення під літ. 2-1 та літ. 2-2 померла ОСОБА_8, виходячи із заповіту веліла відповідачу - ОСОБА_4 за заповітом від 13липня 2000 року, реєстрований № 2071, а відтак такі із цих підстав не можуть бути об'єктом спадкування за законом.

З огляду на вказане, не підлягають задоволенню похідні вимоги про усунення перешкод у користуванні спірними приміщеннями та є безпідставною вимога про зобов'язання відповідача демонтувати сходовий марш , що поєднує приміщення першого та цокольного поверхів, а також виселення останнього із спірних приміщень.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розділив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ст.292 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тому суд першої інстанції відповідно до ст.16 ЦК України, обґрунтовано задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4 та визнав за ним існуюче право власності в порядку спадкування за заповітом на 30/100 частки будинку АДРЕСА_1, що складається із приміщень 5-1 коридор площею 3,3 кв.м., 5-2 - кухня площею 13,8 кв.м., 5-3 - ванна площею 2,5 кв.м., 5-4 - житлова кімната площею 19,2 кв.м., 5-5 - житлова кімната площею 19,7 кв.м., а також право власності на приміщення 2-1 площею 19,3 кв.м., 2-2 площею 21,3 кв.м.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.