ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2717/19Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/1132/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Скакуна О.К., представника Прокуратури Тернопільської області - Осядач Н.А., представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області - Дзюбатого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/2717/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст якого складений 27 вересня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень і 10 000 (десять тисяч) гривень на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у 2015 році він подав до органів поліції заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000068 від 12 січня 2015 року. Дане кримінальне провадження двічі було закрито про що слідчими виносились відповідні постанови від 27 лютого 2015 року та 27 вересня 2017 року. Обидві постанови були скасовані судом з зазначенням недоліків, котрі орган досудового розслідування допускав при їх прийнятті. Незважаючи на це слідчі та їх процесуальні керівники, продовжували ігнорувати свій обов`язок в частині проведення належного розслідування. Позивач зауважує, що така бездіяльність слідчих та прокурорів, які протягом чотирьох років фактично не забезпечують проведення розслідування у вказаному кримінальному провадженні завдає йому, як людині похилого віку, яка пережила два інсульти, практично позбавлена руху, значних моральних страждань, які він оцінює у 50 000 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року у справі №607/2717/19 і постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що воно є незаконним, винесеним всупереч діючим нормам цивільно-процесуального, кримінально-процесуального законодавства, нормам цивільного законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що підставою для звернення щодо компенсації стає ухвала суду, якою задоволено скаргу на будь-яке рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора під час досудового розслідування і якщо держава буде змушена виплатити таке відшкодування, вона отримає право зворотної вимоги до винних осіб. Судом двічі скасовувалися постанови слідчих про закриття кримінального провадження, але жодних слідчих дій по виконанню вказівок суду виконано не було. Суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства прийняв необґрунтоване оскаржуване рішення.

Від Прокуратури Тернопільської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року - залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, а апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно досліджено обставини справи, надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Вказують на те, що в ході розгляду справи позивачем та його представником переважно доводилися порушення слідчим вимог КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000068, проте, вказане не могло бути предметом дослідження при розгляді цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі доводи не стосувалися предмета доказування. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наявність судових рішень (ухвал) про скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом щодо доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди.

Від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року по справі №607/2717/19, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є цілком обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказують на те, що скасування слідчим суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження не є свідченням незаконності дій слідчого та підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не наведено чим він керувався при визначенні суми в 50 000 гривень для відшкодування моральної шкоди. Стосовно позовної вимоги про стягнення 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, то позивачем не додано до матеріалів справи жодного документу, котрий би підтверджував понесених ним витрат на отримання правової допомоги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Скакун О.К. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник Прокуратури Тернопільської області - Осядач Н.А. апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області - Дзюбатий А.В. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 992.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками правоохоронних органів моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

У статті 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми пррава до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2015 року, винесену слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Богуцьким М.Ю. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 12 січня 2015 року - закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 41).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Богуцького М.Ю. від 27 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження №0000068 від 12 січня 2015 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задоволено.

Постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Богуцького М.Ю. від 27 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження №0000068 від 12 січня 2015 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань - скасовано.

Матеріали кримінального провадження №0000068 від 12 січня 2015 року повернуто в Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування (а.с. 9).

Постановою про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2017 року, винесену слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Лобач Т.І., кримінальне провадження №0000068 від 12 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в події кримінального правопорушення (а.с. 42).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Лобач Т.І. від 27 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000068 від 12 січня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України - скасовано, а матеріали вказаного кримінального провадження направлено до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування (а.с. 10-11).

Постановою про закриття кримінального провадження від 23 листопада 2018 року, винесене слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Заблоцьким С.Т. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 12 січня 2015 року - закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с. 125).

Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчих свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 6 статті 1176 ЦК України.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції ГУНП в Тернопільській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді