Справа №717/591/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2019 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.,

при секретарі: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житлом.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить визнати ОСОБА_2 1949 року народження таким, що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком в АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 .

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася та надіслала до суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності.

Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку з належними до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 24 квітня 2019 року та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164894428 від 25.04.2019 року.

У вищевказаному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 Вказана обставина стверджується листом Подвір`ївської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області №171 від 13 травня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 більш ніж один рік. Вказана обставина стверджується актами від 19 червня 2018 року.

У матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що відповідач не проживає у спірному житлі з поважних причин.

Таким чином, між сторонами склалися житлові правовідносини.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку.

Згідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла ст. ст. 810, 814 ЦК України) .

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Договір про користування будинком між сторонами, а також між відповідачем ОСОБА_2 та попереднім власником цього житла не укладався. Відповідач не надав суду доказів, які б стверджували, що такий договір був укладений.

За таких обставин, суд вважає, що припинення права власності ОСОБА_4 на спірний будинок за відсутності відповідного договору з новим власником за змістом ст.ст. 383, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК України припиняє право відповідача на користування цим житлом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Згідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати позивача на правничу допомогу склали 1600 гривень. Враховуючи, що позов слід задовольнити повністю, з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволених позовних вимог, слід стягнути 1100 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. При цьому суд враховує, що позивачем сплачено адвокату Сухій А.В. 100 гривень за консультацію, 1000 гривень за підготовку позовної заяви та 500 гривень за участь у судовому засіданні. Разом з тим, ОСОБА_3 не брала участі у жодному судовому засіданні по цій справі.

Відповідач не заявляв клопотань про зменшення витрат на правову допомогу та не надав суду доказів не співмірності витрат.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст.29, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 156 ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , про визнання таким що втратив право користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , 1949 року народження, таким, що втратив право на користування житлом по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору та 1100 (одну тисячу сто) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне рішення суду складено 29 червня 2019 року.

Суддя: