Справа № 460/659/15-ц
Провадження №4-с/460/3/19
УХВАЛА

28.11.2019 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

за участю секретаря судового засідання Юрчишина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "Львівгаз" на дії державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

у с т а н о в и в:

Представник скаржника ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Яворівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Просить визнати дії державного виконавця відділу ДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікули О.Б. про винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.02.2015 року неправомірними, скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікули О.Б. про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження. В обґрунтування скарги зазначає, що 15.09.2014 року Яворівським районним судом Львівської області видано судовий наказ у справі № 460/2985/14-ц про солідарне стягнення заборгованості за спожитий газ з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 1429,60 грн. 09.02.2015 року відділом ДВС Яворівського РУЮ Львівської області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку скаржник отримав 19.02.2015 року. У постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження вказано, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому листі вказується один боржник, що критично оцінюється скаржником. Оскільки, судовий наказ може стосуватися кількох боржників, до яких може бути застосоване як часткове так і солідарне стягнення. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» випливає, що у разі ухвалення рішення щодо кількох відповідачів, у виконавчому листі зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним, та не передбачено, що у такому випадку зазначається один боржник. Таким чином, державним виконавцем безпідставно було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, тому просить скаргу задовольнити.

Справа поступила до провадження судді Гоцка В.І.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області № 796 від 22.12.2017 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2017, у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_4 матеріали справи передані судді Кондратьєвій Н.А.

Ухвалою від 25.12.2017 року суддею Кондратьєвою Н.А. матеріали скарги прийнято до свого провадження.

Ухвалою від 21.08.2019 року скаржнику відмовлено у задоволенні клопотання про участь в судових засіданнях у режимі відеоконференції.

У судове засідання представник скаржника не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник Яворівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних доказів.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Судом встановлено, що до Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшов на виконання судовий наказ, виданий 31.10.2014 року Яворівським районним судом Львівської області у справі № 460/2985/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Львівгаз" заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 1429,60 грн, 53,70 грн 3% річних , 169,41 грн інфляційних втрат та судового збору у розмірі 121,80 грн.

Відповідно до постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.02.2015 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області у прийнятті до провадження виконавчого документа відмовлено у зв`язку з тим, що у виконавчому провадженні зазначається один боржник, і у виконавчому документі не вказано індивідуальний ідентифікаційний номер боржника або номер і серія паспорта боржника, який відмовився через свої релігійні або інші переконання від прийняття ідентифікаційного номера, що не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанову стягувач отримав 19.02.2015 року, що підтверджується вхідним штампом на супровідному листі № 1922.

Згідно з положеннями Конституції України та ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Згідно з ст.1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999 року), державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; 2 ) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури ; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999 року) у виконавчому документі зазначаються : 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документів

зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України (в редакції від 06.11.2014 року) у судовому наказі зазначаються: 1) дата видачі наказу ; 2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; 3) ім`я (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження; 4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; 5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню, а також розрахунковий рахунок боржника (юридичної особи) в установі банку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, якщо такий повідомлений заявником; 6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; 7) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу. Судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов`язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред`явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання. Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили.

Крім цього, частиною 3 ст. 98 ЦПК України (в редакції від 06.11.2014 року) передбачено, що заява про видачу судового наказу підписується заявником або його представником і подається з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості боржників. Тобто законодавцем передбачено, що судовий наказ може стосуватися кількох боржників, до яких може бути застосоване як часткове так і солідарне стягнення.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що у разі ухвалення рішення щодо кількох відповідачів, у виконавчому листі зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним, та не передбачено, що у такому випадку зазначається лише один боржник.

Таким чином, норми цивільно-процесуального законодавства, що регулюють порядок видачі судового наказу, встановлюють його форму і зміст, не передбачають обов`язок суду видавати окремий судовий наказ відносно кожного із боржників у разі наявності їх солідарного обов`язку.

Судом встановлено, що судовий наказ Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року відповідає вимогам ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 1999 р.), а зазначення в судовому наказі кількох боржників не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Також не є правомірною підставою для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином державний виконавець, у разі відсутності індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду чи в судовому наказі, може самостійно звернутися до відповідного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, а тому відсутність такого не може вважатися законною та обґрунтованою підставою для винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведених вище норм та встановлених обставин справи, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови є неправомірними та вказану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.02.2015 року слід скасувати.

Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, то суд дійшов висновку, що така не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п.3 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, заявлена вимога про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження не ґрунтується на вимогах закону та є передчасною, оскільки у цій частині заявник просить судового захисту заздалегідь не порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12,13,18, 76-81,247, 258-261,354, 447-450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

скаргу Публічного акціонерного товариства "Львівгаз" на дії державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пікули Олега Богдановича щодо винесення постанови від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46440902.

Скасувати постанову державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пікули Олега Богдановича від 09 лютого 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46440902.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.А. Кондратьєва