Провадження № 22-ц/812/2098/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 479/1128/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Коломієць В.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 24 жовтня 2019 року суддею Репушевською О.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3700 грн. на платіжну картку. Своїм підписом позичальник підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на порушення позичальницею умов кредитного договору та виникнення станом на 17 червня 2019 року простроченої кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 . 11 338, 31грн., з яких 3350, 70 грн. поточної заборгованості за тілом кредиту, 2 270, 38 грн. простроченого тіла кредиту, 4 083, 59 грн. пені за прострочене зобов`язання, 855, 63 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., та штрафи - 250 грн. фіксована частина та 528, 01 грн. процентна складова.

Відповідачка ОСОБА_1 своєї позиції щодо вимог банку не повідомила, участі у судових засіданнях не приймала. Проведено заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 3 350, 70 грн. заборгованості за тілом кредиту та 567, 69 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що суд безпідставно відмовив у стягненні простроченої частини тіла кредиту - 2 270,38 грн., яка є складовою загальної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5621,08 грн., та просив, скасувавши рішення, задовольнити вимоги банку в цій частині в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування (ціну договору), а саме розмір процентів та обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (розмір неустойки). При цьому надані банком Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами з дотриманням письмової форми угоди. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови кредитування надані банком витяги з відомчих документів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору. За цих обставин поверненню підлягають тільки отримані відповідачкою та не погашені кредитні кошти у розмірі 3 350, 70 грн., що на думку суду відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року по справі №14-131цс19.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000 грн. на платіжну картку (а.с.5).

В анкеті-заяві зазначено, що процентна ставка складає 2 % на місяць, щомісячна комісія - 1 % на суму залишку заборгованості. ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Анкета-заява підписана особисто ОСОБА_1 .

Крім цього, того ж числа відповідачкою особисто підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка на місяць - 2,5%. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Розмір щомісячних платежів складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Пеня 1 - базова процентна ставка за кредитом / 30 нараховується на кожен день прострочки. Пеня 2 - 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. / 25 в місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочки за кредитом чи відсотками 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму не менше 50 грн. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, складає 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 81).

Отже, при укладенні кредитного договору 24 жовтня 2008 року сторони у передбаченій законом письмовій формі узгодили умови кредитування (ціну договору), а саме розмір процентів та обсяг відповідальності за порушення кредитних зобов`язань (розмір неустойки).

Тому розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 має визначатись з урахуванням цих умов та положень статей 526, 549, 610 та 1048 ЦК.

В межах апеляційного оскарження спірним є розмір тіла кредиту, тобто суми отриманих відповідачкою та не повернутих кредитних коштів.

Враховуючи особливості користування кредитними коштами за картковими рахунками, які включають систематичне зняття коштів та поповнення карткового рахунку, розмір заборгованості за тілом кредиту має визначатись з урахуванням застосованих банком умов кредитування (розміру процентної ставки, неустойки тощо), та відповідного розподілу внесених платежів за цими складовими.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 17 червня 2019 року, за яким ОСОБА_1 нараховано 11 338, 31грн. боргу, з яких 3 350, 70 грн. поточної заборгованості за тілом кредиту, 2 270, 38 грн. простроченого тіла кредиту, 4 083, 59 грн. пені за прострочене зобов`язання, 855, 63 грн. пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. Визначено розмір штрафу - 778,01 грн. (а.с.8-13).

З розрахунку вбачається, що банком застосовувалась процентна ставка до 1 вересня 2014 року -30 %, в тому числі у період з 1 листопада 2013 року з коефіцієнтом 2 (60%), з 1 вересня 2013 року по 1 квітня 2015 року - 34,8% з коефіцієнтом 2 (69,6%), з 1 квітня 2015 року - 43,2 з коефіцієнтом 2 (86,4%), з червня 2016 року на різні складові тіла застосовувалась річна процентна ставка 30%, 34,8 %, 43,2%, а з 1 листопада 2017 року ті ж ставки з коефіцієнтом 2(60%, 69,6 %, 86,4%).

Водночас, розмір процентної ставки, зазначений в заяві-анкеті від 24 жовтня 2008 року складає 2% на місяць, або 24% річних (а.с. 5) та є меншим, ніж діючі на той час загальні умови кредитування, вказані у Довідці - 2,5% або 30% річних (а.с. 81).

При цьому, на думку апеляційного суду, застосуванню підлягав той розмір процентної ставки, яку сторони обумовили 24 жовтня 2008 року шляхом двостороннього підписання анкети-заяви, яка є складовою кредитного договору, а саме 2 % на місяць на залишок заборгованості або 24 % річних.

Доказів того, що банк повідомив відповідачку про збільшення процентної ставки, або таке підвищення було узгоджено сторонами, суду не надано.

Не передбачено умовами письмової угоди між сторони і застосування розміру процентної ставки з коефіцієнтом 2.

Посилання позивача на те, що це положення містить пункт 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови, а.с.14-28) є необґрунтованим.

Насамперед, надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Довідка не містить таких положень, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не доводить дію цього документу на час укладення кредитного договору.

Навпаки, зміст вступної частини Умов має посилання на документи, датовані 2009 роком, що свідчить про те, що ця редакція Умов прийнята після укладення договору, тобто після 24 жовтня 2008 року.

Отже, розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 за період з 24 жовтня 2008 року до 17 червня 2019 року, в тому числі і розмір неповернутої частини тіла кредиту, має визначатись з застосуванням процентної ставки, узгодженої сторонами при укладенні договору - 2% на місяць на залишок заборгованості.

Строк дії останньої кредитної картки ОСОБА_1 - серпень 2020 року.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , складений на підставі даних особового рахунку та з застосуванням процентної ставки у 2 % на місяць свідчить про те, що всі отримані кредитні кошти (тіло) та передбачені анкетою-заявою проценти фактично повернуті відповідачкою станом на 11 червня 2018 року (а.с. 97 - 104).

Отже, внаслідок перерахунку заборгованості за умовами, узгодженими сторонами при укладенні Договору, судом не встановлено заборгованості в розмірі 2 270, 38 грн., які визначені банком як прострочена частина тіла кредиту.

Підстав для задоволення позовних вимог банку в цій частині (2 270,38 грн.) апеляційний суд не вбачає.

Доводів які би стосувались висновків суду щодо відмови у стягненні неустойки апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неузгодженості сторонами умов кредитування та застосуванням до спірних правовідносин правової позиції Великої палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року, але, водночас, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 . 2 270, 38 грн. простроченої частини тіла кредиту, як то вимагає апелянт.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 350, 70 грн. тіла кредиту сторони не оскаржують.

Тому судове рішення підлягає зміні в частині підстав відмови в задоволенні решти вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись статтями 374, 376 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні решти позовних вимог, які викладені в мотивувальній частини постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.М.Базовкіна

В.В.Коломієць

---------------------------------

Повну постанову складено 19 грудня 2019 року.