Справа №490/7428/16-ц
Провадження №22-ц/812/2063/19 Головуючий суду першої інстанції - Черенкова Н.П.
Категорія 27 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю.,Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року, ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2016 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк» або Банк) подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

12 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір №04-001778-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок у гривнях та випущено кредитну карту типу VISA Platinum. Банк надав ОСОБА_1 кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту під 35% річних із мінімальним щомісячним платежем 5% від боргових зобов`язань, але не менше 50 грн.

16 вересня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір №1, відповідно до якого розмір кредитного ліміту встановлено в сумі 60 000 грн.

27 вересня 2013 року позичальник отримала кредитну картку.

Банк належним чином виконав всі умови договору, але ОСОБА_1 їх порушувала, оскільки вчасно не здійснювала внесення платежів на погашення кредиту.

У зв`язку з цим ПАТ «Енергобанк» 14 квітня 2016 року направив відповідачу повідомлення-вимогу про необхідність негайного виконання зобов`язання шляхом сплати кредитної заборгованості.

Однак, ОСОБА_1 заборгованості не погасила.

Станом на 17 червня 2016 року у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 110 808,21 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 48 416,55 грн., заборгованості за відсотками у сумі 20 582,97 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості в сумі 39 408,89 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у сумі 2 400 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір у сумі 1662,12 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року позов Банку задоволено. З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 110 808,21 грн., а також судовий збір в сумі 1662,12 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла вищезазначена заборгованість, а тому наявні підстави для її стягнення на користь позивача.

18 травня 2018 року ПАТ «Енергобанк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали договір №21 про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року замінено стягувача ПАТ «Енергобанк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №490/7428/16-ц, виданого 19.06.2017 р. Центральним районним судом м.Миколаєва.

11 січня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, у якій зазначала, що не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи, а тому не могла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що Банком не доведено наявність в нього ліцензії та дозволу на здійснення фінансової діяльності з надання кредитних коштів та факту видачі їй кредитних коштів. Крім того, наголошувала на тому, що Банк просив з неї стягнути суму заборгованості більшу, ніж зазначена ним у вимозі від 14 квітня 2016 року, без врахування позовної давності щодо стягнення неустойки та з застосуванням подвійного її стягнення.

Правонаступник стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначало, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Це ж стосується і штрафу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір №04-001778-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику картковий рахунок в гривнях та видає кредитну карту VISA Platinum, строк дії якої 2 роки. Процентна ставка за користування кредитним коштами становить 35% річних. За виникнення простроченої заборгованості встановлено штраф у сумі 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості,що виходячи зі змісту ст.549 ЦК України є пенею, та штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) у сумі 0,2% в день від суми переліміту.

16 вересня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору, в якому визначено, що розмір кредитного ліміту складає 60 000 грн. (а.с.28).

Цього ж дня ОСОБА_1 подала до Банку заяву-анкету на отримання кредитної картки VISA, яку отримала згідно з розпискою 27 вересня 2013 року (а.с.28, 29).

14 квітня 2016 року Банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 12 квітня 2016 року в сумі 98 831,09 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом - 48 416,55 грн., заборгованість за простроченими процентами - 17 017,67 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 555,60 грн., заборгованість за штрафом за виникнення простроченої заборгованості - 30 741,27 грн., заборгованість за штрафом за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 2100 грн. (а.с.30-33).

Згідно з розрахунком заборгованості Банку ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, сплачувала платежі на погашення боргу. Однак повністю борг не погасила у зв`язку з чим станом на 17 червня 2016 року у неї утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 110 808,21 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 48 416,55 грн., заборгованості за відсотками у сумі 20 582,97 грн., заборгованості за штрафом за виникнення простроченої заборгованості в сумі 39 408,89 грн., який Банком визначено як пеня, заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у сумі 2 400 грн.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки Банк видав відповідачу кредит, а вона ним користувалася і частково здійснювала погашення заборгованості. Проте, як свідчать досліджені докази у повній мірі ОСОБА_1 кредитну заборгованість не погасила. Борг за отриманим кредитом становить 48 416,55 грн., а тому повинен бути стягнутий з позичальника на користь Банку.

Що ж стосується стягнення з неї відсотків та неустойки за кредитним договором, то колегія суддів виходить з такого.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 09/15 (строк дії картки) - тобто до 30 вересня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до вказаної дати відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Таким чином з відповідача на користь ПАТ «Енергобанк» підлягають стягненню відсотки станом на 30 вересня 2015 року, що складають суму 8486,83 грн. та пеня у межах позовної давності за період з 18 липня 2015 року (18.07.2016 р. дата подання позову) по 30 вересня 2015 року (строк закінчення договору) у сумі 6032,82 грн.

Що ж стосується стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 2400 грн., то на думку колегії суддів вказана вимога є безпідставною. Згідно з розрахунком Банку фіксованою сумою штрафу є 150 грн. Однак, в тарифах Банку такого не передбачено, є сума 50 грн. Проте, стягнення штрафу, виходячи навіть з такої суми, буде порушенням вимог ст.61 Конституції про подвійну відповідальність, якою в даному випадку є нарахування і пені і штрафу за одне й теж порушення.

Підсумовуючи викладене, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Енергобанк» становить суму 62 936,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 48 416,55 грн., заборгованості за відсотками у сумі 8486,83 грн., пені у сумі 6032,82 грн.

Посилання відповідача на відсутність у Банку ліцензії та дозволу на надання кредитів спростовуються інформацією, отриманою з сайту Національного Банку України про наявність у Банку ліцензії на видачу кредитних коштів станом на день укладення кредитного договору.

Твердження апелянта про недоведеність факту видачі їй кредиту спростовуються укладеними договорами, які не визнавалися недійсними, розпискою про отримання платіжної картки та діями відповідача щодо здійснення часткового погашення боргу.

Оскільки суд першої інстанції помилково вважав доведеною всю суму заборгованості за кредитним договором його рішення підлягає зміні в бік зменшення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, до суми 62 936,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 48 416,55 грн., заборгованості за відсотками у сумі 8486,83 грн., пені у сумі 6032,82 грн.

Оскільки рішення суду змінено щодо позовних вимог, а позов Банку задоволено на 57%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 947,41 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 з Банку на її користь за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 1072,08 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року змінити, зменшивши суму заборгованості ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Енергобанк» за договором №04-001778-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 12 серпня 2013 року до суми 62 936,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 48 416,55 грн., заборгованості за відсотками у сумі 8486,83 грн., пені у сумі 6032,82 грн.

Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року в частині розподілу судового збору змінити, зменшивши його суму до 947,41 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1072,08 грн. за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.