ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/7576/18

провадження № 22-ц/818/581/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року, ухвалену суддею Довготько Т.М. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2 В іншій частині заяви відмовлено.

29 жовтня 2018 ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначила, що судом при постановленні ухвали не було вирішено питання про надання позивачем доказів відповідності та співмірності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог. Зазначила, що вартість належного їй житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 значно перевищує суму позовних вимог від 32 до 48 разів. Тому, вважає, що зазначена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з відмовою позивачу в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 84 922,50 гривень.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено в підготовче судове засідання.

12 червня 2018 року позивачем подана до суду заява про забезпечення позову, в якому він просив накласти арешт та заборонити відчуження будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2

Задовольняючи частково заяву суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та враховуючи обставини справи та співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами дійшов висновку про необхідність заборонити відчуження нерухомого майна, що належить відповідачу.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року; «ЮрійМиколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 51, рішення від 15 жовтня 2009 року та інші).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами стягнення заборгованості за договором позики у сумі 84 922,50 грн.

Колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову, у разі відчуження відповідачем спірного нерухомого майна, оскільки відповідачем не доведено, що виконати рішення буде можливо за рахунок інших активів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вартість арештованого майна значно перевищує суму, про стягнення якої позивається ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки інформаційна довідка від 25.10.2018 року, що надана відповідачем складена без огляду будинку, щодо якого вжито обтяження, на підставі аналізу ринкових цін на будинки у районі його розташування.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно п.1 ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368,, 371, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна