РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6328/16-ц

Провадження № 2/643/116/19

13.12.2019 Московський районний суд м.Харкова у складі головуючої судді Букреєвої І.А. , за участю секретаря Воловод К.А. , представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ " Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення боргу , -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вище вказаним позовом в якому просить: стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь суму заборгованості у розмірі 1 009 380 грн.за борговою розпискою , три проценти річних у розмірі 172 977 грн., втрати від інфляції у розмірі 1 603 279 грн. та стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ТОВ « Юридична фірма « Консорсіум» заборгованість за договором позики у розмірі 1 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 квітня 2013 року уклав договір позики з ОСОБА_5 про передачу 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень 00 копійок (еквівалент 40 000 (сорока) тисяч доларів США). Відповідач ОСОБА_5 прийняв вищенаведену суму грошей у готівковій формі, про що свідчить його власноруч написана та підписана розписка. Відповідач ОСОБА_5 зобов`язувався повернути вищезазначену суму через 3 місяці - до 30 липня 2013 року, що було вказано у розписці від 30.04.2013, але до цього часу зобов`язання не виконано.

В свою чергу, 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Консорсіум» було укладено договір поруки № 20/2/13 відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» поручається за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_5 що виникли з договору позики грошових коштів у розмірі 330 000 грн. Відповідно до п.1.3 вказаного договору поруки, даною порукою зобов`язання, що виникли з договору позики грошових коштів забезпечуються лише частково в межах суми, яка становить 1 000,00грн. Станом на день подання даного позову, відповідачі не виконали своїх зобов`язань перед позивачем.

Представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 покинули судове засідання , не дочекавшись оголошення ухвали про вирішення заявлених стороною клопотань. Суд вирішив продовжити розгляд справи , вважаючи таку поведінку сторони по справі недобросовісною.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що грошових коштів від ОСОБА_4 відповідач не отримував, позивач змусив його написати розписку під насильством , до ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» він не звертався , про наявність договору поруки з цією фірмою не знав. Свою позицію по справі виклав у відзиві на позов ( а.с.91-96 т.3)

Відповідач ОСОБА_6 та її представник до суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позов. ( а.с. 65-70 т.3 ) У зв`язку з тривалим часом знаходження у провадженні суду справи , суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорсіум» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Звернулися до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши відзиви та заперечення за позовом , письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 30 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 у борг 330 000 грн. , що було еквівалентно 40 000 доларів США та зобов`язується повернути ОСОБА_4 борг протягом трьох місяців не пізніше 30 серпня 2013 року , про що написав власноруч розписку ( т.1 а.с.23 ).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, відповідачем ОСОБА_5 не надано суду належних доказів на підтвердження того, що він не отримував грошових коштів та того, що він написав розписку під примусом.

Представник відповідача ОСОБА_5 не заперечував , що розписка, яка датована 30.04.2013 року, написана саме ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 стверджує , що 15 вересня 2015 року він зазнав насильницького нападу, метою якого було заволодіння його грошовими коштами та будинком який належить його дружині ОСОБА_6 , після чого було застосоване насильство та примушування до написання розписки про отримання коштів. Після нападу за даним фактом Дергачівським РВ ГУМВС в Харківській області було розпочато кримінальне провадження №0001682 від 15.09.2015 р., але на даний час досудове розслідування за вказаним провадженням не є завершеним. Отже, відповідач своїми припущеннями пов`язує вищевказане кримінальне провадження з позовом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів за договором позики від 30.04.2013 року. Відповідач посилається кримінальне провадження, але на даний час судом не встановлено наявність насильницьких дій у відношення відповідача. Матеріали цивільної справи не містять копії повідомлення про підозру або обвинувального акту .

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакші як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З тексту дослідженої судом розписки встановлено , що відповідач брав у борг у національній валюті гривнях у розмірі 330 000 грн. , що на той час , як викладено у тексті цього документу відповідало 40 000 доларів США . Більш детального договору займу укладено не було . З тексту цього документу , суд не вбачає , що відповідач брав на себе зобов`язання повернути борг у розмірі , що дорівнює 40 000 доларів США , а тому стягує суму боргу саме у тому розмірі , яку відповідач брав у борг 330 000 грн.

Таким чином, оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики, а саме про стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 330 000 грн.

Щодо вимог, про стягнення з ОСОБА_5 інфляційного збільшення та трьох відсотків річних то в цій частині суд задовольняє частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладеним договором позики не визначено процентів за користування коштами, тому відповідач ОСОБА_5 повинен сплатити позивачу три проценти річних, починаючи з 30.08.2013 року , тобто за шість років прострочення, що від основної суми боргу становить - 59 400 грн. ( 330 000 х 3% х 6 років ).

В остаточному викладені позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 1 603 279 грн. витрат від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу, надає свої розрахунки цієї суми ( а.с.101-103 т. 2 )

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума інфляційних втрат за період 2013-2019 роки нарахована ним у розмірі 1 603 279 грн.

Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Позивачем не надано суду належного підтвердження джерела інформації, у відповідності до якого позивач визначив індекси інфляції у своєму розрахунку.

Перевіривши розрахунок позивача , суд визнає арифметично не вірним здійснений представником позивача розрахунок, оскільки такий не відповідає зазначеним вище нормам цивільного законодавства з наступних підстав.

До позовної заяви представником позивача додано таблицю розрахунку боргу, інфляційних втрат за 2013-2019 роки, у якій фактично наведено розрахунок інфляційних нарахувань, а не помісячно за кожен місяць прострочки як того вимагає Закон. Сукупний індекс інфляції обраховується за формулою ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості , а тому за цей період перевірити правильність здійсненого розрахунку не вбачається можливим.

Отже, за встановлених обставин справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних у сумі 59 400 грн. У задоволення решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище, а саме у зв`язку з недоведеністю позивачем правильності розрахунку інфляційних нарахувань.

Позивач стверджує , що дружина відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 попередньо домовились про фіктивні дії з переходом права власності на майно з метою подальшої неможливості відчуження майна з відповідача. В зареєстрованому шлюбі відповідач ОСОБА_5 30 квітня 2013 отримав позику сумі 330 000 гривень , цей факт позивач вважає очевидним підтвердженням того, що дружина знала про вказаний договір займу і отримані гроші були витрачені на потреби сім`ї та в інтересах сім`ї, зокрема за отриманні грошові кошти було проведено ремонт будинку та прибудинкової території.

Належних доказів про те , що відповідач брав у борг значну суму грошей з відома ОСОБА_6 та витратив її на потреби сім`ї суду не надано , а тому у позові до ОСОБА_6 суд відмовляє.

20 жовтня 2013 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Консорсіум» був укладений договір поруки , відповідно до п.1 якого ТОВ «Юридична фірма «Консорсіум» поручається за виконання зобовязань боржника ОСОБА_5 , що виникли з договору позики грошових коштів у розмірі 330 000 грн. Відповідно до п.1.3 вказаного договору поруки, даною порукою зобов`язання ОСОБА_5 , що виникли з договору позики грошових коштів б/н від 08 грудня 2014 року забезпечуються лише частково в межах суми, яка становить 1 000,00грн. / ( пять тисяч ) ( копія договору на а.с.13 т.1 ) . У зазначеному договорі судом встановлені певні невідповідності. Так , посилання у п.1.3 на договір позики від 08 грудня 2014 року , про те у позові йде мова про договор позики від 30.04.2013 року . Крім того , розмір суми , який забезпечений поруою зазначений цифрами 1 000 грн., в той час як розшифровка цієї суми словами зазначено як пять тисяч грн.

Сторона відповідача звернула увагу суду , що Договір поруки №20/2/13 від 20.10.2013 у сторони відповідача викликає сумнів , вважає його підробленим , посилаючись на розбіжності у зазначенні розміру поруки та збіг з текстом договору поруки між тими ж сторонами , але від іншої дати від 01 липня 2015 року, який був предметом розгляду у справі 643/11777/15-ц.

Оскільки суду не надано позивачем для дослідження оригіналу цього договору, суд відмовляє у стягненні суми боргу з відповідача ТОВ «Юридична фірма « Конcорсіум»

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ " Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ) борг за борговою розпискою від 30 квітня 2013 року у розмірі - 330 000 грн. ( триста тридцять тисяч грн. ) та 59 400 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

В іншій частині позову відмовити.

У позові до ОСОБА_6 та ТОВ " Юридична фірма "Консорсіум" про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складений 17 грудня 2019 року.

Суддя