Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 712/5298/13-ц

провадження № 61-30586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне підприємство «Болід», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подавала апеляційну та касаційну скарги, - Приватне підприємство «Зрюкін»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги Приватного підприємства «Зрюкін» та ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк») звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «Болід» (далі - ПП «Болід»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Позов мотивований тим, що 21 березня 2006 року між ПАТ «Західінкомбанк» та Виробничо-комерційною фірмою «Зрюкін» (далі - ВКФ «Зрюкін»), правонаступником якого є Приватне підприємство «Зрюкін» (далі - ПП «Зрюкін»), укладений кредитний договір № М 4-ЮО, відповідно до умов якого позивач надав грошові кошти ВКФ «Зрюкін» у розмірі 1 780 000 грн на строк до 21 березня 2011 року для поповнення обігових коштів, а ВКФ «Зрюкін» зобов`язувався повернути кредит та сплатити 18 відсотків річних, комісійну винагороду за видачу кредиту в розмірі 1 відсотка від суми кредиту.

20 березня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 21 березня 2006 року № М 4-ЮО, згідно з якою ліміт кредитування встановлений у розмірі 2 050 000 грн із сплатою 18 відсотків річних.

08 серпня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору від 21 березня 2006 року та додаткової угоди від 20 березня 2007 року № 1, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 3 520 000 грн із сплатою 18 відсотків річних.

30 листопада 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору від 21 березня 2006 року № М 4-ЮО, додаткової угоди від 20 березня 2007 року № 1 та додаткової угоди від 08 серпня 2007 року № 2 , згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 4 020 000 грн зі сплатою 18 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 березня 2006 року № 4-ЮО між позивачем та ПП «Болід» укладений договір застави нерухомого майна (іпотека) від 21 березня 2006 року № 4-ЮО/ІР, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: нежиле приміщення (частина 1-го поверху приміщення з №1 до № 10 та частина приміщення підвалу з № 1 до № 15), загальною площею 429,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3.1.2 договору застави нерухомого майна (іпотека) від 21 березня 2006 року № 4-ЮО/ІР відповідач ПП «Болід» зобов`язувався не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями, у тому числі не передавати у наступну заставу.

Позивач стверджував, що внаслідок підроблення документів та підроблених судових рішень, умови договору та додаткових угод були порушені, а приміщення перепродане відповідачами неодноразово.

У зв`язку з цим просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01 жовтня 2010 року, укладений між ПП «Болід» та ОСОБА_2 , який зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І. 01 жовтня 2010 року за № 4889, визнати недійсним договір купівлі продажу нерухомого майна від 09 грудня 2010 року, укладений між ПП «Болід» та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І. 09 грудня 2010 року за № 6462, визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. 09 лютого 2011 року за № 379.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не зазначив, у чому полягає недійсність договорів та які порушення допущено сторонами під час їх укладення, з яких конкретно підстав, передбачених частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договори слід визнати недійсними.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, у квітні 2017 року ПП «Зрюкін» як особа, яка не брала участі у справі, звернулося до суду із апеляційною скаргою. Просило рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позов. Також просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року ПП «Зрюкін» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2017 року замінено позивача у справі з ПАТ «Західінкомбанк» на ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про приєднання до апеляційної скарги ПП «Зрюкін» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Зрюкін» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року закрито.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що боржник за кредитним договором ПП «Зрюкін» не має повноважень на представлення інтересів іпотекодержателя та не є стороною оспорюваних договорів, а тому питання про права заявника рішенням суду першої інстанції не вирішувалось і не порушено. Оскільки ПП «Зрюкін» не є стороною у справі та судом не вирішувалось питання про його права та обов`язки, суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У жовтні 2017 року ПП «Зрюкін» звернулося до суду із касаційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, порушив норми процесуального права, оскільки рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року безпосередньо впливає на права та обов`язки ПП «Зрюкін». Заявник не має змоги виконати кредитні зобов`язання та погасити кредит, а тому від останнього набувача іпотечного майна ( ОСОБА_3 ) залежить виконання кредитного договору. Крім того, апеляційний суд поновив заявнику строк та відкрив апеляційне провадження у справі, чим фактично підтвердив право ПП «Зрюкін» на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, отже, закриваючи провадження у справі, суд вийшов за межі своїх процесуальних повноважень.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Заявник зазначав, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про приєднання до апеляційної скарги ПП «Зрюкін».

У листопаді 2017 року надійшли заперечення на касаційні скарги ПП «Зрюкін» та ОСОБА_1 , в яких ОСОБА_3 просив касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПП «Зрюкін» на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року. У прийнятті касаційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року відмовлено.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення на них, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 21 березня 2006 року між ПАТ «Західінкомбанк» та ВКФ «Зрюкін» укладений кредитний договір № М 4-ЮО, відповідно до умов якого позивач надав грошові кошти ВКФ «Зрюкін» у розмірі 1 780 000 грн на строк до 21 березня 2011 року для поповнення обігових коштів.

20 березня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 21 березня 2006 року № М 4-ЮО, згідно з якою ліміт кредитування встановлений у розмірі 2 050 000 грн.

08 серпня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору від 21 березня 2006 року № М 4-ЮО та додаткової угоди від 20 березня 2007 року № 1, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 3 520 000 грн.

30 листопада 2007 року між сторонами укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору від 21 березня 2006 року № М 4-ЮО, додаткової угоди від 20 березня 2007 року № 1 та додаткової угоди від 08 серпня 2007 року № 2, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 4 020 000 грн.

У березні 2010 року службові особи Садівничого товариства «Мошенська троянда» (далі - СТ «Мошенська троянда») надали приватному нотаріусу Черкаського районного нотаріального округу Міняйло І. П. рішення Господарського суду Черкаської області від 08 лютого 2010 року у справі № 17/32 за позовом СП «Мошенська троянда» до ПП «Болід» про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та про визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 425,4 кв. м та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09 березня 2010 року про виправлення описки у рішенні Господарського суду Черкаської області із зазначенням правильного реєстраційного номера майна 29860363 та правильної адреси місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 , лист від ПАТ КБ «Західінкомбанк» до ПП «Болід» про надання згоди щодо присвоєння частині нежитлового приміщення, розташованого на АДРЕСА_1 , окремого реєстраційного номера, наказ від 05 березня 2010 року № 3 департаменту архітектури, будівництва та землеустрою Черкаського міського виконавчого комітету «Про присвоєння та зміну нумерації та споруд на території м. Черкаси», зокрема надання окремого порядкового вуличного знака № 29/3 нежитловим приміщенням (літ. А-5) І-го поверху № 1 з №5 до №10 (площею 207 кв. м), приміщенням підвалу з № 1-1 до № 1-10 (площею 202,1 кв. м), сходові клітини № 1 , II (площею 16,2 кв. м), загальною площею 425,4 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаних документів 01 жовтня 2010 року між ПП «Болід» в особі Гвоздя С. В. , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І. 23 вересня 2010 року за № 1414, та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з пунктом 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 жовтня 2010 року ПП «Болід» продав ОСОБА_2 нежитлові приміщення літ. «А-5», а саме: приміщення 1-го поверху № 1, з № 5 до № 10 загальною площею 207,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І.

09 грудня 2010 року між ПП «Болід» в особі Гвоздя С. В. , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т. І., та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з пунктом 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09 грудня 2010 року ПП «Болід» продав ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення літ. «А-5», а саме: приміщення підвалу з № 1-1 до № 1-10, сходові клітини № 1, II загальною площею 218,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2

09 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, з № 5 до № 10, приміщення підвалу № 1-1 до № 1-10, сходові клітини № 1, II літ. «А-5» загальною площею 425,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. 09 лютого 2011 року за № 379.

ПАТ «Західінкомбанк», вважаючи, що договори купівлі-продажу іпотечного майна без згоди іпотекодержателя вчинені за фальшивими документами, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Черкаській області старшого лейтенанта міліції Ходосовської О. В. 10 травня 2012 року порушено кримінальну справу за фактами використання підробних документів при вчиненні правочинів з іпотечним майном.

Після порушення кримінальної справи іпотекодержатель ПАТ «Західінкомбанк», вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу іпотечного майна недійсними.

Постановою слідчого Соснівського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області лейтенанта міліції Забудського В. В. від 22 травня 2015 року кримінальне провадження у справі, порушеної за фактами використання підробних документів при вчиненні правочинів з іпотечним майном, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вчинення правочинів з іпотечним майном за фальшивими документами.

ПАТ «Західінкомбанк» 15 червня 2015 року отримало копію рішення суду першої інстанції і не оскаржувало рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

14 квітня 2016 року між ПАТ «Західінкомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС», товариство) укладений договір про відступлення права вимоги № 31/03-02, відповідно до умов якого банк передав ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» право вимоги до ПП «Зрюкін» за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Західінкомбанк» та ВКФ «Зрюкін», у тому числі і договором іпотеки.

14 квітня 2016 року між ТОВ «ФК «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги № 140-К, відповідно до умов якого товариство передало ОСОБА_1 право вимоги до ПП «Зрюкін» за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Західінкомбанк» та ВКФ «Зрюкін», у тому числі і договором іпотеки.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми до особи, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16.

Таким чином, майно яке перебуває в іпотеці, навіть у разі переходу права власності на це майно до іншої особи, а також у разі заміни іпотекодержателя, не потребує додаткового визнання цього майна предметом іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою ?третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка у судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що предметом спору у цій справі є вчинення договорів купівлі-продажу майна, яке іпотекодержатель вважав іпотечним майном, без згоди самого іпотекодержателя, тому про права та обов`язки боржника ПП «Зрюкін», який не є стороною оспорюваних договорів, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає нормам процесуального права.

Згідно із пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в судах апеляційної та касаційної інстанцій конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення може призвести до виникнення несприятливих для них правових наслідків.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов`язки, тобто, безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у справі, врахувавши вказані роз`яснення, дійшов правильного висновку про те, що зазначену скаргу подано особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права апеляційного оскарження, оскільки оскаржуване рішення не впливає на безпосередні права та обов`язки заявника.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги ПП «Зрюкін» про порушення апеляційним судом норм процесуального права, відсутність повноважень апеляційного суду на закриття апеляційного провадження після його відкриття є необґрунтованими.

Касаційна скарга ОСОБА_1 фактично не містить доводів про неправильність ухвали апеляційного суду щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Зрюкін».

Доводи указаного заявника в основному стосуються неправильності рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року, проте вони можуть враховуватися у разі перегляду саме рішення суду першої інстанції, а не ухвали апеляційного суду про закриття апеляційного провадження за скаргою особи, яка не брала участі у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Приватного підприємства «Зрюкін» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко