22-ц/804/3491/19
221/6168/19

Єдиний унікальний номер 221/6168/19
Номер провадження 22-ц/804/3491/19
Головуючий у 1-й інстанції Писанець Н.В.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк`на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

13 серпня 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 17.04.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16910 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак його своєчасне погашення разом з відсотками та іншими платежами відповідно до умов договору відповідач не здійснила. Внаслідок зазначеного станом на 17.07.2019 року відповідач має заборгованість у сумі 40957,18 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 18010,40 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 9329,70 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 0,00 гривень, нарахована пеня за прострочене зобов`язання у сумі 10440,55 гривень, нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. у сумі 750 гривень, а також штраф (фіксована частина) у сумі 500 гривень та штраф (процентна складова) у сумі 1926,53 гривень.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.04.2015 року у розмірі 18010,40грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи. Не погоджуючись з рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 9329,70 грн. позивач послався на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та не дослідив довідку про умови кредитування.

В судове засідання апеляційної інстанції представник позивача та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи попереджені належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення .

Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту ніким не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника підписаній сторонами 17.04.2015 року, не зазначено вид кредитної картки, термін її дії, відсутні відомості щодо процентної ставки, не зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а.с.9)

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача крім пені, штрафу, заборгованість за тілом кредиту, яка складається із двох складових, а саме заборгованості за тілом кредиту - 18010,40 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту 9329,70 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є непереконливими.

В якості підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 17.04.2015 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.04.2015 року, станом на 17.07.2019 року, Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та ксерокопію паспорту боржника.

З анкети заяви не вбачається які саме послуги відповідач прагнула отримати від ПриватБанку, підписуючи анкету-заяву, в якій зазначена лише інформація стосовно її анкетних даних.(а.с.9)

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.04.2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Аналогічна позиція висловлена постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

З Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному сайті вбачається, що банк фізичним особам надає наступні послуги:

2.1. Поточні рахунки та операції з електронними платіжними засобами;

2.2. Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку);

2.3. Віддалені канали обслуговування;

2.4. Грошові перекази (умови і правила здійснення переказів у Банку

2.5. Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку

2.6. Платежі (умови та правила здійснення платежів через Банк);

2.7. Кредити (умови та правила користування послугою кредитування фізичних осіб від Банку);

2.8. Інші банківські послуги.

Враховуючи численну кількість та різноманітність щодо надання ПриватБанком послуг із анкети - заяви, підписаної відповідачем, на яку посилається позивач, не вбачається для задоволення яких своїх потреб відповідач приєдналася до Умов та Правил.

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний відповідачем, а як наслідок відсутнє підтвердження його узгодження з останнім. Крім вказаного цей Витяг стосується карток категорії «Універсальна», яка в себе включає картки з наступними характеристиками:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка в місяць 3,0%; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка в місяць 2,5%; «УніверсальнаCONTRAKT», базова відсоткова ставка в місяць 1,7%; «Універсальна GOLD», базова відсоткова ставка в місяць 2,5%.

Яку з зазначених карток та з яким строком дії отримала відповідач позивач не зазначає ні в позові, ні в апеляційній скарзі.

Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.04.2015 року, станом на 17.07.2019 року також не надає відповіді на питання, які порушив позивач в своєму позові та апеляційній скарзі.(а.с-8)

З вказаного розрахунку вбачається, що позивач не нараховує відповідачу відсотки за користування зазначеним в позові кредитом, за умови, що відповідач їх не погашає.

З наведеного вбачається, що такий розрахунок не відповідає ні положенням п.2.1.1.5.5 наданих позивачем Умов та правил, яким передбачено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту та відсотки за його користування, ні положенням частини першої статті 1054 ЦК України, в якій зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З так званого розрахунку заборгованості, а по факту зведеної таблиці цифр, вбачається, що відповідач після підписання анкети-заяви від 17.04.2015 року отримала 01.06.2015 року від позивача 1300грн., останній платіж по погашенню боргу відповідач здійснила 30.11.2018 року.(а.с.6-8)

Станом на 30.11.2018 року відповідач має заборгованість по тілу кредиту 21113,58грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 933,22грн., загальна сума заборгованості по кредиту дорівнює 22046,80грн.

Станом на 17.07.2019 року розрахунок містить інформацію, що відповідач має заборгованість по тілу кредиту 18010,40 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 9329,70 грн., підсумок вказаних сум дорівнює 27340,10грн. Тобто при відсутності збільшення ліміту кредиту та дій по нарахуванню відсотків заборгованість по тілу кредиту збільшилася з суми 22046,80грн до 27340,10грн., причина збільшення в наданому позивачем розрахунку не зазначена.

З огляду на вказане розрахунок заборгованості не є належним доказом існування заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином суд першої інстанції розглянув позовні вимоги саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська