Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 758/3867/16-ц

провадження № 61-29021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідачів -ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Подільського районного суду міста Києва, у складі судді Зарицької Ю. Л., від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А., від 05 жовтня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява «Порше Мобіліті» мотивована тим, що 25 травня 2013 року між товариством та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 50009141, згідно умов якого позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 116 421, 93 грн, що на дату укладення договору становило 14 262, 15 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «VW», модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб. см, рік випуску 2013, а ОСОБА_4 зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредитні кошти у повному обсязі. 26 травня 2014 року між товариством та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50009141 від 25 травня 2013 року, відповідно до умов якої позивач надав суму додаткового кредиту із цільовим призначенням на сплату страхових платежів відповідно до дог, еквівалентній 3 738, 36 доларам США, що на дату укладення договору становило 45 234, 16 грн. Позивач також вказав на те, що ОСОБА_5 виступив поручителем ОСОБА_4 згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Позивач стверджує, що позичальником та поручителем умови кредитного договору не виконувались належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 142 734, 84 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути у солідарному порядку із відповідачів заборгованість у розмірі 142 734, 84 грн, з яких: 110 066, 71 грн - основна сума заборгованості за кредитним договором, 11 796, 06 грн - основна сума заборгованості за додатковим кредитом відповідно до додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 26 травня 2014 року, 712, 95 грн - сума пені, 2 695, 66 грн - 3 % річних, 5 463, 46 грн - інфляційні втрати, 12 000, 00 грн - збитки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено у задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, у строки, визначені у вимозі, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» є необґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», оскільки зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не з'ясував дату сплати позичальником на користь товариства 209 000, 00 грн, не врахував, що згідно вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості позичальник мав повернути кошти до 08 січня 2015 року, натомість кошти були повернуті 03 квітня 2015 року, тобто позичальник прострочив термін сплати. Факт наявності заборгованості станом на 25 березня 2015 року також встановлено у справі 755/9736/16-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 50009141, згідно умов якого товариство надало позичальнику кредитні кошти у розмірі 116 421, 93 грн (еквівалент суми кредиту - 14 262, 15 долари США), строком на 60 місяців із змінною процентною ставкою на придбання автомобіля марки «VW», модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб. см, рік випуску 2013 (т. 1 а.с. 12-20).

26 червня 2014 між ТОВ «Порше Мобіліті та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50009141 від 29 травня 2013 року, відповідно до умов якої товариство надало додаткову суму кредиту із цільовим призначенням: на сплату страхових платежів відповідно до договору страхування №28-0199-PM2-14-00101 від 31 червня 2014 року, укладеного на виконання умов кредитного договору у сумі, еквівалентній 3 738, 36 доларів США, що на дату укладення додаткової угоди становило 45 234, 16 грн. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 виступив поручителем ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 26-30).

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Порше Мобіліті та ОСОБА_4 31 травня 2013 року укладено договір застави майна, на виконання умов якого позичальником передано у заставу автомобіль марки «VW», модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб. см, рік випуску 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_2. (т. 1 а.с. 34-37).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року, у справі № 755/9736/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.Визнано припиненою поруку ОСОБА_5, що виникла на підставі кредитного договору № 50009141 від 29 травня 2013 року. Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що 04 грудня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимогу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 208 062, 00 грн. Також встановлено, що 25 лютого 2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинив виконавчий напис, за яким було звернуто стягнення на предмет застави для погашення заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 208 062, 82 грн. Разом з цим, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року (справа № 753/6667/15-ц) вказаний виконавчий напис від 25 лютого 2015 року про звернення стягнення на предмет застави визнано таким, що не підлягає виконанню з підстав неотримання позичальником ОСОБА_4 вимоги (повідомлення) ТОВ «Порше Мобіліті» щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

У справі № 755/9736/16-ц також встановлено, що вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2014 року ОСОБА_4 отримала 25 березня 2015 року, після чого з дотриманням пункту 3.3. загальних умов кредитування, якими визначено обов'язок позичальника повернути зазначену у вимозі суму коштів протягом 30 календарних днів з дати одержання такого повідомлення, у повному обсязі сплатила кошти за вимогою позивача у сумі 209 000 грн., на підтвердження чого надано суду платіжне доручення від 02 квітня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 січня 2017 року (касаційне провадження № 6-24542св16) рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року залишено без змін (т. 2 а.с. 40).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У випадку пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання.

Врахувавши обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 755/9736/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою, прийнявши до уваги те, щоне отримавши вчасно вимогу позивача від 04 грудня 2014 року, ОСОБА_4 фактично не була обізнана про зміну строку виконання зобов'язання та про необхідність дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2013 року та врахувавши, що у подальшому, отримавши 25 березня 2015 року вимогу кредитора про дострокове виконання зобов'язань, позичальник виконала її у повному обсязі та сплатила заборгованість за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання такого повідомлення, а також неможливість нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості із ОСОБА_4, ОСОБА_5

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Твердження заявника про те, що тридцятиденний строк на дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором повинен відраховуватися з дня направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а не з дня вручення (отримання) такої вимоги, ґрунтуються на довільному трактуванні відповідачем положень ЦК України та спростовуються фактичними обставинами справи, встановленими судами попередніх інстанцій на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів у їх сукупності.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта