Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 483/478/19

провадження № 61-11623св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров Володимир Геннадійович, на постанову Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М., від 30 травня 2019 року та касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у складі судді Чаус Л. В. від 08 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О., від 17 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» ( далі - КП «Агенція адміністративних послуг»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп») про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2012 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір кредиту, згідно з умовами якого банк надав йому грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 250 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 26 грудня 2015 року, на умовах визначених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним та ПАТ «Дельта Банк» 04 січня 2012 року та від 27 грудня 2012 року укладені іпотечні договори. Предметом договору від 04 січня 2012 року є нежитлові приміщення загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а за договором від 27 грудня 2012 року - автостоянка загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

20 червня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладені договори купівлі-продажу права вимоги за вищезазначеними іпотечними договорами, на підставі яких останньому перейшло право в обсягах та на умовах, визначених іпотечними договорами.

12 березня 2019 року з інформаційної довідки з державних реєстрів йому стало відомо, що його право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» згідно з договорами купівлі-продажу права вимоги від 20 червня 2018 року. Підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№ 44619129 та 44618374 від 14 грудня 2018 року, прийняті державним реєстратором Марянчук Н. В. КП «Агенція адміністративних послуг».

Зазначав, що його незаконно позбавили права власності на вказане майно, державний реєстратор протиправно вчинив вказані реєстраційні дії.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» щодо прийняття вищезазначених рішень та їх скасувати.

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності відносно: нежитлових приміщень загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; автостоянки з адміністративно-службовою будівлею загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки невжиття вказаного заходу забезпечення позову унеможливить відновлення його порушеного права та ускладнить виконання рішення суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 щодо забезпечення його позову задоволено.

До набрання рішенням суду у цій справі законної сили: заборонено суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна:

- нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), що на праві приватної власності належать ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»»;

- автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379, 50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 03), що на праві приватної власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір стосовно правомірності здійснення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно спірного майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС» задоволено частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року в частині заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, до набрання рішенням суду у справі законної сили вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), що на праві приватної власності належать ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»» (), скасовано, постановлено в цій частині нове судове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101).

У решті ухвалу суду залишено без змін.

Закрито апеляційне провадження в частині оскарження ухвали щодо заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6,7,8 , І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 03), що на праві приватної власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»» ().

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, до набрання рішенням суду у справі законної сили вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), що на праві приватної власності належать ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»», суд апеляційної інстанції виходив із того, що, заборонивши суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності відносно вказаного майна, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС», яке станом на час постановлення судом першої інстанції ухвали було власником зазначеного нерухомого майна та не було залучено до участі у справі, а тому помилково задовольнив заяву ОСОБА_1 в цій частині.

Закриваючи апеляційне провадження в частині оскарження ухвали щодо заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, суд апеляційної інстанції виходив із того, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не є власником автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, оскільки власником вказаного нерухомого майна є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а тому застосування заходів забезпечення позову щодо цього майна не порушує праваТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС».

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишено без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року в частині забезпечення позову щодо нерухомого майна - автостоянки з адміністративно-службовою будівлею загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову в частині забезпечення позову щодо нерухомого майна - автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, оскільки реалізація цього майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду від 30 травня 2019 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У серпні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції від 08 квітня 2019 року та постанову апеляційного суду від 17 липня 2019 року в частині забезпечення позову щодо нерухомого майна - автостоянки з адміністративно-службовою будівлею загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС» та про порушення прав останнього, а тому помилково відмовив у задоволенні його заяви про забезпечення позову в частині заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, до набрання рішенням суду у справі законної сили вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), що на праві приватної власності належать ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Постанова Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в частині закриття апеляційного провадження не оскаржується, а тому, в силу вимог статті 400 ЦПК України, в касаційному поряду не переглядається.

Касаційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» мотивована тим, що суди попередніх інстанції не врахували, що позивач не зазначив в заяві про забезпечення позову жодних підстав для забезпечення позову, не навів обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема щодо заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно автостоянки з адміністративно-службовою будівлею.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, а саме про намагання відповідача відчужити вказане нерухоме майно.

Суди, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не мотивували свій висновок та не врахували, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У серпні 2019 року ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду від 30 травня 2019 року без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції від 08 квітня 2019 року та постанову апеляційного суду від 17 липня 2019 року без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року прийнято до провадження касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, касаційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду від 30 травня 2019 року не відповідає.

У справі, що переглядається, установлено, що 04 січня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № ВКЛ-2009899 та 27 грудня 2012 року - кредитний договір.

На забезпечення виконання умов вказаних кредитних договорів 04 січня 2012 року та 27 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладені іпотечні договори, згідно з умовами яких ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нежитлові приміщення, загальною площею 109,8 кв. м, у житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 2006 року, та автостоянку з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що належала останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 вересня 2012 року.

20 червня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладені договори купівлі-продажу права вимоги за вищезазначеними іпотечними договорами, згідно з якими останньому перейшло право в обсягах та на умовах, визначених іпотечними договорами.

14 грудня 2018 року право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Підставою внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексними номерами 44619129 та 44618374 від 14 грудня 2018 року, прийняті Державним реєстратором Марянчук Н. В. КП «Агенція адміністративних послуг».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив заборонити суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності відносно: нежитлових приміщень загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; автостоянки з адміністративно-службовою будівлею загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки невжиття вказаного заходу забезпечення позову унеможливить відновлення його порушеного права та ускладнить виконання рішення суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є заборона вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 оспорюється правомірність державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення, загальною площею, 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та автостоянку з адміністративно-службовою будівлею за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», вчиненої державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Марянчук Н. В.

Здійснення вказаних реєстраційних дій підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що свідчить про наявність між сторонами спору.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» колегія суддів виходить із такого.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони вчиняти реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна - автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6,7,8 , І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 03), що на праві приватної власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що реалізація цього майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таки висновком судів з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач прагне відновити своє право власності на нерухоме майно, яке перейшло у власність ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». У разі відчуження вказаного майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, а позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права, зокрема, залучати до участі у справі нових учасників, пред`являти нові позовні вимоги, тощо, що призведе до порушення строків розгляду даної справи.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення даного позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна - автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6,7,8 , І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 03), що на праві приватної власності належить ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Отже, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду від 17 липня 2019 року в частині забезпечення позову щодо нерухомого майна: автостоянки з адміністративно-службовою будівлею загальною площею 379,50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , підлягає залишенню без змін.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів виходить із такого.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, до набрання рішенням суду у справі законної сили вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС», останній є власником вказаного нерухомого майна, не був залучений до участі у справі, а тому суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову в цій частині, вирішив питання про права та обов`язки ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС».

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком апеляційного суду, оскільки перехід права власності на вказане нерухоме майно до ТОВ «Фірма «А-ФАКТОР ПЛЮС» не позбавляє права позивача на забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, до набрання рішенням суду у справі законної сили вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно вказаного майна.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаній частині.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне постанову апеляційного суду від 30 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати, а ухвалу суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Щодо судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, судовий збір у розмірі 384,20 грн, понесений останнім у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на відповідачів.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуров Володимир Геннадійович, задовольнити.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно майна - нежитлових приміщень, загальною площею 109,8 кв. м у житловому будинку літ. А-9, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101) скасувати, ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року в цій частині залишити в силі.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року в частині заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацію права власності відносно автостоянки з адміністративно-службовою будівлею, загальною площею 379, 50 кв. м, що складається з адміністративно-службової будівлі (літ. А-1) загальною площею 379,50 кв. м, споруд (літ. № 5, 6, 7, 8, І), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 03), що на праві приватної власності належить товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судовий збір по 192,10 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець