ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 391/548/18

провадження № 22-ц/4809/377/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю - ОСОБА_2

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, представник за довіреністю - Попович Світлана Михайлівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2018 року у складі судді Червонописького В. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови незаконною, визнання додаткової угоди укладеною,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови незаконною, визнання додаткової угоди укладеною.

Зазначав, що 06 серпня 1998 року між ним та Мар?ївською сільською радою Компаніївського району укладено договір на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), відповідно до якого сільська рада надала йому в тимчасове користування земельну ділянку, загальною площею 137,0 га, у тому числі ріллі 137,0 га, строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір діє по 10 серпня 2018 року. Об?єктом договору оренди є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3. Земельні ділянки передані йому за актом приймання-передачі. Протягом строку дії договору він належним чином виконував всі умови договору оренди. Більше ніж за один місяць до закінчення дії договору оренди він звернувся до відповідача листом-повідомленням від 13 червня 2018 року про поновлення договору від 06 серпня 1998 року, до листа було додано підписаний ним проект додаткової угоди з додатками. В додатковій угоді зазначено, що договір поновлюється на наступні 20 років, тобто на той самий строк і на тих самих умовах.

Станом на час укладання договору, повноваження щодо розпорядження землею мала Мар?ївська сільська рада. Оскільки земельні ділянки, які передані йому в оренду належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, то повноваження по розпорядженню цими земельними ділянками на даний час належать територіальному управлінню Держгеокадасту, яким є відповідач. З 20 травня 2015 року функції органу виконавчої влади, який відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, передає у власність або користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Кіровоградської області є відповідач. Отже орендодавцем землі став відповідач і така зміна не є підставою для припинення дії договору оренди.

На час подачі позову ним протягом місячного терміну не отримано від відповідача жодного рішення, в тому числі у формі наказу, щодо розгляду його листа-повідомлення, тобто не надано рішення про розгляд його звернення та пропущено місячний термін щодо прийняття такого рішення.

Підставою для визнання незаконним рішення, викладеного в листі відповідача від 13 липня 2018 року № С-8254/0-4769/0/17-18 щодо відмови в укладанні додаткової угоди до договору є те, що відповідь не формалізована у наказі. За своїм змістом лист носить характер супровідного листа, а не листа-відповіді, оскільки в ньому зазначено, що йому було направлено заперечення у поновленні договору оренди землі, при цьому до листа не додано жодних додатків та/або реквізитів заперечення у поновленні договору оренди, які були йому направлені. В листі відсутнє будь-яке обґрунтування щодо заперечень орендодавця на поновлення договору оренди, що також є підставою для визнання його недійсним.

Просив визнати незаконним рішення, викладене в листі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13 липня 2018 року № С-8254/0-4769/0/17-18, щодо відмови в укладанні додаткової угоди до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 06 серпня 1998 року, укладеного між ним та Мар?ївською сільською радою, визнати укладеною додаткову угоду на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 06 серпня 1998 року, укладеного між ним та Мар?ївською сільською радою, з урахуванням всіх змін і доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови незаконною, визнання додаткової угоди укладеною задоволено. Визнано незаконним рішення, викладене в листі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13 липня 2018 року № С-8254/0-4769/0/17-18, щодо відмови в укладанні додаткової угоди до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 06 серпня 1998 року, укладеного між Мар?ївською сільською радою та ОСОБА_1, визнано укладеною додаткову угоду до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 06 серпня 1998 року, укладеного між Мар?ївською сільською радою та ОСОБА_1, з урахуванням всіх змін і доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що 15 травня 2018 року листом № С-8254/0-4769/0/17-18 відповідач розглянув проект додаткової угоди до договору та не погодив внесення змін у запропонованій редакції, оскільки остання не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 року. Оскільки позивач до закінчення строку дії договору не надав проект додаткової угоди, підстави для укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі відсутні, як і відсутній факт порушення прав позивача на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору. Крім цього відповідач відмовив позивачу в укладанні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, і не зволікав з її укладанням, а повідомив про невжиття відповідних заходів щодо викладених умов для поновлення договору оренди з посиланням на норми та вимоги чинного законодавства, які позивачем не виконані. Позивачем не доведено порушень з боку орендодавця щодо укладання додаткової угоди до договору та відсутні правові підстави для захисту його права саме з підстав, передбачених частинами 1-5 статті 33 ЗУ «Про оренду землі». Відсутність в матеріалах справи підписаного сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки за договором не свідчить про її фактичне використання позивачем, а лише вказує на недотримання орендарем вимог ст.34 ЗУ «Про оренду землі». Також позивачем не надано належних доказів на підтвердження своєчасної сплати орендної плати. В матеріалах справи міститься лише довідка про відсутність заборгованості з податків, зборів платежів, що контролюються органами ДФС, крім цього відсутні допустимі докази, які підтверджують, що позивач своєчасно, у відповідності до п.2.1 договору оренди, щомісячно в рівних долях до 15 числа вносив орендну плату.

Апеляційне провадження відкрито 26 грудня 2018 року (а.с.164), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 30 січня 2019 року (а.с.177).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача не є добросовісною, оскільки останній неналежним чином розглядав звернення позивача щодо поновлення договору оренди землі, так як у відповідях не вказав правові підстави відмови у задоволенні заяви орендаря, не запропонував зміни істотних умов договору оренди землі. Відмова у поновленні договору оренди землі це розпорядча дія відповідача, яка повинна бути оформлена наказом. У зв?язку з цим позивач не розцінює відповіді, в тому числі лист, відповідача, як рішення та/або заперечення у розумінні статті 33 ЗУ «Про оренду землі», оскільки відповідачем не прийнято відповідного акту, який породжує юридичні наслідки, тобто наказу. Лист не є рішенням про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, оскільки не відповідає належній формі рішення такого органу. В оскаржуваному листі відповідача взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування щодо заперечень орендодавця на поновлення договору оренди землі, що є самостійною підставою для визнання вказаного рішення недійсним (а.с.169-176).

В засіданні апеляційного суду представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач, повідомлений про дату ,час та місце розгляду справи під розписку (а.с. 178,183), в засідання апеляційного суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України), оскільки представник позивача брав участь в судовому засіданні 07 листопада 2018 року та висловив правову позицію позивача.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

За правилами ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220 із наступними змінами затверджений Типовий договір оренди землі, в якому передбачено, що предметом договору є земельна ділянка (земельні ділянки) із зазначенням кадастрового номеру (кадастрових номерів), а також нормативної грошової оцінки на дату укладення договору, внесенням орендної плати у формі та розмірі за земельні ділянки державної або комунальної власності із зазначенням відсотків суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Зміст статті 33 Закону України «Про оренду землі» надає право орендарю на поновлення договору оренду за умови належного виконання обов'язків за договором оренди або з застосуванням свого переважного права або у випадку продовження користування земельною ділянкою поза межами строку договору при відсутності заперечень орендодавця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц зроблено висновок про те, що «реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору».

Така правова позиція висловлена також Верховним Судом України у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1282 цс 16, у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15, у постанові від 23 березня 2016 року у справі 6-146 цс 16 .

06 серпня 1998 року між Мар'ївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області, як орендодавцем, та ОСОБА_1, як орендарем, укладено договір на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди), земельною ділянкою площею 137 га строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати щорічно у вигляді 5 ставок земельного податку. Договір зареєстровано Мар'ївською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 10 серпня 1998 року за №7 (а.с.48). Із тексту договору вбачається відсутність кадастрового номеру земельної ділянки площею 137 га та визначення орендної плати в розмірі 5 ставок земельного податку.

В плані тимчасового землекористування відображено дві земельні ділянки, площею 61 га і площею 76 га без зазначення кадастрових номерів (а.с.49).

Витягами з Державного земельного кадастру підтверджується, що 28 грудня 2012 року здійснена державна реєстрація земельної ділянки площею 61 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та площею 76 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.35-39,40-44).

З плану тимчасового землекористування з описом меж обох земельних ділянок, кадастрового плану земельних ділянок вбачається, що земельні ділянки площею 61 га та площею 76 га є окремими земельними ділянками, які між собою спільної межі не мають (а.с.38,43,49).

Наведене свідчить, що такий предмет договору, як земельна ділянка площею 137 га, на час вирішення питання про поновлення договору оренди не існує.

Матеріалами справи підтверджується, що розглянувши лист-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору та проект додаткової угоди до договору на право тимчасового користування, відповідач листом від 15 травня 2018 року повідомив позивача, що не погоджує запропоновану редакцію проекту додаткової угоди, оскільки остання не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220 із наступними змінами, тому з цих підстав повідомляє про заперечення у поновленні дії договору (а.с.101).

За правилами ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

14 червня 2018 року відповідач отримав від позивача лист - повідомлення про поновлення договору оренди землі, в якому зазначав, що об'єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 та земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 (а.с.33), разом з тим до листа-повідомлення позивач додав додаткову угоду, в якій просив викласти пункт 1.2 договору оренди землі виключно в частині строку його дії, зокрема, «Договір є поновленим на 20 років з 10.08.2018 року по 10.08.2038 року. Загальний строк дії договору з урахуванням поновлення складає 40 років з 10.08.1998 року по 10.08.2038 року, всі інші умови договору оренди землі залишаються незмінними» (а.с.34).

Зміст додаткової угоди свідчить, що позивач відповідно до листа від 15 травня 2018 року не привів проект додаткової угоди у відповідність з Типовим договором оренди землі, оскільки подана позивачем додаткова угода не містить відомостей щодо предмету оренди, а зазначена в договорі від 06 серпня 1998 року земельна ділянка площею 137 га відсутня фактично, також не вказано пропозиції орендаря щодо орендної плати.

У передбачений ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» місячний строк відповідач листом від 13 липня 2018 року повідомив позивача про заперечення в поновленні договору оренди з посиланням на надане йому раніше заперечення в поновленні договору оренди (а.с.32).

Суд першої інстанції, не надавши належної правової оцінки наданій позивачем додатковій угоді, дійшов безпідставного висновку про визнання незаконною цієї відмови відповідача в поновленні договору оренди, оскільки відповідно до ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» саме на орендодавця покладається обов'язок перевірки проекту додаткової угоди на відповідність вимогам закону, та визнав укладеною таку додаткову угоду.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» 09 серпня 2018 року відповідачем видано наказ про припинення права оренди земельної ділянки на підставі договору від 06 серпня 1998 року та віднесення земельної ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.99).

16 серпня 2018 року в місячний строк з дня закінчення строку дії договору позивачу рекомендованим поштовим відправленням направлено лист повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди з актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с.96-98).

Матеріалами справи достовірно підтверджується що відповідач, як орендодавець протягом місяця з дня отримання листа позивача та додаткової угоди про поновлення договору повідомив орендаря про наявність заперечень в поновленні договору з підстав невідповідності проекту додаткової угоди вимогам закону, а також протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди надіслав позивачу заперечення щодо поновлення договору з актом приймання-передачі земельної ділянки власнику.

Зазначені обставини є підставою для відмови в позові про визнання незаконною відмови відповідача в поновленні договору оренди та визнання укладеною додаткової угоди до договору на умовах запропонованих орендарем, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Позивач повинен сплатити відповідачу судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України.

Посилання представника позивача на судову практику в справах про задоволення позову про поновлення договору оренди, не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки вони відрізняються за обставинами справи, зокрема, в тих справах власник земельної ділянки у місячний строк не повідомив орендаря про наслідки розгляду листа - повідомлення про поновлення договору оренди та додаткової угоди або не повідомив орендаря про припинення договору оренди в місячний строк з дня закінчення строку договору, тобто сам власник землі не дотримався вимог ч.5 і ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». У цій справі такі обставини не встановлені.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції скасував ухвалу суду від 09 серпня 2018 року про забезпечення позову, однак за правилами ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову, а не судове рішення про застосування заходів забезпечення. Чинним процесуальним законодавством не передбачена можливість суду скасовувати ухвалені ним судові рішення, тому рішення суду підлягає скасуванню повністю.

Питання про скасування заходів забезпечення позову не розглядається судом апеляційної інстанції, а вирішуються судом, який застосував заходи забезпечення позову, відповідно до ст.158 ЦПК України з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити .

Скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2018 року .

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови незаконною, визнання додаткової угоди укладеною відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (місце знаходження 25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ) судовий збір у розмірі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко