КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6682/18 Головуючий у суді І інстанції Даниленко В.В.
Провадження № 22-ц/824/7851/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 7 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті», треті особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, ОСОБА_2 , приватний виконавець Корольов Вадим В`ячеславович, про визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив: визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «RenaultDuster», номер кузову НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1 ; скасувати всі рішення Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в тому числі у зведеному виконавчому проваджені № 55307413 про накладення заборон (арештів, обтяжень, обмежень, тощо) на зазначений транспортний засіб; скасувати всі рішення приватного виконавця Ляпіна Д.В., в тому числі у виконавчому провадженні № 55418591 про накладення заборон (арештів, обтяжень, обмежень, тощо) на цей транспортний засіб.

Під час розгляду справи представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області передати транспортний засіб «Renault Duster», номер кузову НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_1 за місцем його проживання у гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що спірний автомобіль, який позивач добросовісно набув у власність, однак не може його зареєструвати, 29 квітня 2018 року був вилучений працівниками поліції на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 17 грудня 2008 року залишений на автомобільному майданчику поста Державної патрульної служби № 3, що знаходиться в смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, на неогородженій території під відкритим небом без будь-якого блокування доступу до нього. Автомобіль знаходиться на не охоронюваній території без покрівлі вже 7 місяців, хоча є досить вибагливим до погодних умов зі специфічною електронікою та комп`ютерною системою. Попереду зимовий період часу, а тому при перебуванні ще тривалого часу, за холодної пори року, під відкритим небом, автомобіль може бути повністю зіпсований, що призведе до неможливості його експлуатації власником після вирішення справи по суті. Крім того, за наявності відкритого доступу окремі зовнішні елементи (частини) автомобілю можуть бути викрадені або пошкоджені. На підставі наведеного вважає, що подальше перебування спірного автомобіля в зоні вільного доступу може призвести до неможливості в майбутньому виконати рішення суду, ухваленого на корить позивача чи виконавчої служби.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач звернувся з позовом про визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб, який просить забезпечити шляхом передачі йому цього транспортного засобу, що по своєму змісту є тотожним та не співмірним позовним вимогам.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 12 квітня 2019 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права, та ухвалити судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Посилається на те, що питання вжиття запропонованих заходів забезпечення позову було вирішено судом з порушенням встановленого порядку та без належного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи та якими обґрунтовувалася заява про забезпечення позову.

Відзиви на апеляційну скаргу інших учасників справи не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із частинами 1, 3, 10 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спірщодо визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб - автомобіль марки «RenaultDuster», номер кузову VF1HSRAD НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , існує саме між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна», ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті», а третіми особами у справі є: Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, приватний виконавець Ляпін Д.В., ОСОБА_2, приватний виконавець Корольов В.В.

Позивач вважає, що добросовісно набув право власності на цей транспортний засіб на підставі укладених з відповідачами та між відповідачами правочинів у простій письмовій формі та актів приймання-передачі предмета лізингу, сплативши його повну вартість, проте здійснити державну реєстрацію права власності не може через наявність обтяжень (арештів) на автомобіль, які накладені виконавцями.

У той же час, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивачапросив зобов`язати ГУ Національної поліції в Хмельницькій області передати транспортний засіб «Renault Duster», номер кузову НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_1 з огляду на те, що автомобіль 29 квітня 2018 року був вилучений працівниками поліції на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» залишений на автомобільному майданчику поста Державної патрульної служби № 3, що знаходиться в смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, на неогородженій території під відкритим небом без будь-якого блокування доступу до нього.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника позивача, суд обґрунтовано виходив з того, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, натомість останній, пред`явивши позов про визнання права власності на транспортний засіб, одночасно просить забезпечити його шляхом передачі йому цього транспортного засобу, що по своєму змісту є тотожним та не співмірним позовним вимогам.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб, оскільки зобов`язання особи, яка не приймає участь у справі, передати спірний автомобіль на відповідальне зберігання позивача за місцем його проживання у даному випадку є цілком недоречним, необґрунтованим та неспівмірним видом забезпечення позову у справі, при тому, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегією суддів не встановлено зв`язку між запропонованим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та врахованоположення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, а також те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу або інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням встановленого порядку для вирішення заявленого питання, а саме без присвоєння заяві про забезпечення позову окремого номера справи та з порушенням строку, не є підставою для її скасування, оскільки такі недоліки, навіть у випадку їх доведення, не призвели до неправильного вирішення заяви.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 7 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.О. Журба