П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/10530/19

Номер провадження № 22-ц/824/11883/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Соколової В. В., Гуля В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Галагана В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду й до повноліття дітей, покладення судових витрат на відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року (а.с. 11 - 12) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 25 липня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що в позовній заяві ОСОБА_1 вказала ціну позову, зазначивши, що за шість місяців розмір аліментів на утримання дітей складе 30 000 грн.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року позивачу було надано 3 дні для усунення недоліків позовної заяви, а тому остання вимушена була докласти багато зусиль для виконання її вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що останньою на виконання вимог ухвали суду від 04 липня 2019 року було подано заяву від 15 липня 2019 року, у якій відсутня ціна позову.

А, отже, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції Україникожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Виходячи зі змісту ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, скільки вона не в повній мірі відповідає вимогам ст. 175 та 177 ЦПК України, а саме зміст позовної заяви не містить розрахунку ціни позову, що має бути визначена сукупністю всіх виплат по аліментах, але не більше, ніж за шість місяців, та підстав звільнення позивача від сплати судового збору. Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутні відомості про вжиття позивачем будь-яких заходів досудового врегулювання спору та про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви та засвідчено особисто позивачем. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме довідки про проживання неповнолітніх дітей разом з позивачем, довідки з місця роботи позивача з відомостями про розмір її заробітної плати та підтвердженням перебування або не перебування у відпустці по догляду за дитиною на час звернення з позовом до суду, а також довідки з місця роботи відповідача з відомостями про розмір заробітної плати.

15 липня 2019 року (а.с. 10) позивачем подано заяву про виконання вимог ухвали від 04 липня 2019 року з посиланням на дату отримання ухвали - 12 липня 2019 року, з якої вбачається, що позивачем подано до суду дві довідки з місця роботи про те, що остання не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, дві копії довідок про реєстрацію місця проживання дітей: сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , два клопотання про витребування довідки про доходи відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач у встановлений строк виконала вимоги ухвали від 04 липня 2019 року, що, у порушення приписів процесуального закону, не було враховано судом першої інстанції, у зв`язку з чим позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Крім того, у позовній заяві визначено ціну позову, а саме вказано, що з позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 5 000 грн., що за шість місяців становить 30 000 грн.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що постановлену судом ухвалу про повернення позовної заяви не можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки ОСОБА_1 у встановлений судом строк звернулась із заявою про усунення недоліків позовної заяви, надавши суду копії необхідних документів.

Посилання суду першої інстанції на невиконання вимог ухвали у встановлений строк у повному обсязі є безпідставним, оскільки з аналізу змісту позовної заяви вбачається, що у ній визначено ціну позову, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

В. В. Гуль