Номер провадження 2/754/3896/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2019 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Козловець К.П.

за участю представника позивача Демчук Ю.В.

за участю представників відповідача ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2014, стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_5 , аліменти в розмірі 800грн, щомісяця, починаючи з 01.04.2014 до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на тримання сина значно зросли, також зросли потреби самої дитини. Враховуючи, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку змінився, і син потребує постійних додаткових затрат, а у відповідача не має більше ні кого на утриманні, матеріальний стан його змінився, тому вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 2000грн щомісячно.

06.02.2019 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_4 відповідно до якого відповідач зазначив, що вимоги позивача являються незаконними та необґрунтованими. Позивачем не було надано жодних доказів зростання витрат на утримання сина. Крім того зазначає, що на утримання має ще одну дитину від попереднього браку. Щодо зміни матеріального стану надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платника податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про те, що у нього доходи відсутні. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в позовних вимогах повністю.

Представник позивачки в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться відзиві, запереченнях на відповідь на відзив та зазначив, що не має можливості сплачувати більше, його матеріальний стан не змінився в бік поліпшення.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2011 по 16.04.2014, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2014.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3736.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва 16.04.2014 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , аліменти в розмірі 800грн, щомісяця, починаючи з 01.04.2014 до досягнення дитиною повноліття.

28.05.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Рижук Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43475301.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 виконує рішення суду від 16.04.2014 добросовісно, сплачує аліменти на сина, що не заперечувалось під час розгляду справи.

Також, відповідач надав пояснення відповідно до яких зазначив, що тимчасово офіційно не працює, на підтвердження надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платника податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про те, що у нього доходи відсутні.

Відповідно до довідки від 05.08.2019, заробітна плата ОСОБА_3 з лютого 2019 по липень 2019 (включно), становить фактично виплачені кошти в розмірі 20155,56грн.

Крім того, судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частин 1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом в постанові №459/2181/17З від 12 вересня 2018 року.

Отже, аналізуючи викладене вище та те, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, які доводили б зміну у найкращій бік матеріального становища відповідача і беручи до уваги положення статей 182 та 273 Сімейного кодексу України, та обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги про збільшення розміру аліментів, який був визначений Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2014.

Керуючись статтями 182, 184, 191, 192, 273 СК України, статтями 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів- відмовити.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2019.

Суддя В.В. Бабко