Ухвала

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 461/1812/19

провадження № 61-21975ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду.

Позов обґрунтовано тим, що 27 липня 2002 року в результаті падіння військового літака СУ-27УБ під час демонстраційних польотів на аеродромі «Скнилів» м. Львова йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 28 лютого 2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності зі втратою професійної працездатності, безтерміново. Висновком МСЕК від 14 травня 2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності з втратою 100 % професійної працездатності, безтерміново. Висновком МСЕК від 06 червня 2006 року встановлена І група інвалідності, визначено, що позивач не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року, яка складає 45 576,00 грн; стягнути відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року в сумі 34 182,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року, в розмірі 45 576,00 грн. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 34 182,00 грн. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року залишено без змін.

Міністерством оборони України у грудні 2019 року подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності у розмірі 45 576,00 грн та стягнення додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду у розмірі 34 182,00 грн, що у сумі є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що зазначена справа має для нього виняткове значення, зокрема що виплата стягнутих коштів призведе до надмірних виплат з бюджету Міністерства оборони України є безпідставними, оскільки вони жодним чином не підтверджені. Формальна незгода з рішенням суду не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков