Провадження № 2/712/333/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Романенко В.А.
при секретарі - Таран А.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_4 на момент смерті була вдовою, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік - ОСОБА_5. Дітей померла також не мала.
З часів її дитинства вона була знайома з ОСОБА_4 оскільки багато часу проводила у своїх близьких родичів, що проживали поруч з померлою у одному під'їзді. Після переїзду її родичів в інше місце, між нею та ОСОБА_4 не припинялись дружні стосунки.
Згодом, вона почала допомагати ОСОБА_4 та її чоловіку у повсякденному житті. На той час їй було вже 63 роки і у неї були проблеми зі здоров'ям, підвищений тиск, хворе серце, а її чоловік вже був у поважному віці.
У жовтні 2008 року помер її чоловік. І на той час, ОСОБА_4 залишилась одна, вона весь час розповіла, що ніяких близьких родичів, тобто батьків, сестер, братів або дітей в неї немає.
В зв'язку з тим, що ОСОБА_6 була самотньою людиною похилого віку зі слабким здоров'ям їй необхідна була допомога в побутових справах (прибирання в квартирі, прання, приготування їжі, походи до магазину, аптеки і т.п.). В усьому вказаному вона їй допомагала. Крім цього, нею за власні кошти здійснювалися поточні, в тому числі і косметичний, ремонт її квартири.
Згодом, враховуючи стан її здоров'я та похилий вік, а саме у кінці 2008 року вона вирішила переїхати до ОСОБА_6 додому де вони почали проживати разом, як близькі родичі.
За вказаний час між ними склались досить міцні та теплі сімейні стосунки. Вона здійснювала догляд за ОСОБА_6 продовжувала купувати їй ліки, забезпечувала належним лікуванням, не вимагаючи при цьому від неї будь-яких коштів та ніколи не рахувалась зі своїми витратами. ОСОБА_4 під час проживання з нею ніколи ні в чому не відчувала потреби, вона мала достатнє харчування, вони завжди разом їздили на відпочинок та екскурсії, ходили на прогулянки, вели спільне господарство та мали спільний побут. При цьому вона продовжувала сплачувати від її імені комунальні платежі та здійснювати необхідне утримання квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3.
За час свого подружнього життя сім'я ОСОБА_4 внаслідок приватизації отримала у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_4
Однак після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, в силу стану свого здоров'я не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва на спадщину за законом на ? частину вказаної квартири, але продовжувала проживати вже разом з нею у вказаній квартирі. Тобто вона здійснила фактичне прийняття спадщини, але без відповідного оформлення права власності на все нерухоме майно.
24.05.2012 року, ОСОБА_4 подарувала їй зазначену квартиру, про що свідчить договір дарування АДРЕСА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 померла у віці 73 роки. Всі пов'язані з похованням та поминальним обідом вона понесла сама.
Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона не має можливості отримати відповідне свідоцтво, оскільки після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 не здійснила реєстрацію права власності на успадковану від нього частину квартири, крім того вона не може надати документ, що підтверджував би її спільне проживання з померлою.
Ніяких письмових доказів родинних зв'язків з померлою вона не має, офіційно вона для неї була стороння людина, але фактично вони проживали однією сім'єю.
Просить суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 з ОСОБА_4 з грудня 2008 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 спадкоємцем четвертої черги майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3;
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_4 на момент смерті була вдовою, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер її чоловік - ОСОБА_5.
Дітей ОСОБА_4 не мала.
ОСОБА_1 була знайома з ОСОБА_4, оскільки багато часу проводила у своїх близьких родичів, що проживали поруч з померлою у одному під'їзді. Після переїзду її родичів в інше місце, між нею та ОСОБА_4 не припинялись дружні стосунки.
В зв'язку з тим, що ОСОБА_4 була самотньою людиною похилого віку зі слабким здоров'ям їй необхідна була допомога в побутових справах (прибирання в квартирі, прання, приготування їжі, походи до магазину, аптеки і т.п.). В усьому вказаному позивач їй допомагала. Крім цього, нею за власні кошти здійснювалися поточні, в тому числі і косметичний, ремонт її квартири.
Згодом, враховуючи стан здоров'я та похилий вік ОСОБА_4, а саме у кінці 2008 року позивач переїхала до ОСОБА_4 додому де вони почали проживати разом, як близькі родичі.
Позивач здійснювала догляд за ОСОБА_4, купувала їй ліки, забезпечувала належним лікуванням. ОСОБА_4 мала достатнє харчування. Разом з позивачем завжди разом їздили на відпочинок та екскурсії, ходили на прогулянки, вели спільне господарство та мали спільний побут.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної, спільної, сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4.
Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, в силу стану свого здоров'я не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва на спадщину за законом на ? частину вказаної квартири, але продовжувала проживати вже разом з позивачем у вказаній квартирі. Таким чином ОСОБА_4 здійснила фактичне прийняття спадщини, але без відповідного оформлення права власності на все нерухоме майно.
24.05.2012 року, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 квартиру під № АДРЕСА_6, що підтверджується копією договору дарування від 24.05.2012 року, посвідченого секретарем Геронімівської сільської ради Черкаського району, зареєстрованого в реєстрі за № 52.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 померла у віці 73 роки. Всі витрати пов'язані з похованням та поминальним обідом понесла ОСОБА_7, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 1739.
17 липня 2017 року ОСОБА_7 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Листом від 21 липня 2017 року № 284/02-14 приватний нотаріус вона не має можливості отримати відповідне свідоцтво, оскільки після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 не здійснила реєстрацію права власності на успадковану від нього частину квартири, крім того вона не може надати документ, що підтверджував би її спільне проживання з померлою.
Представник позивача в судовому засіданні в своїх поясненнях зазначав, що він проживає в будинку та під'їзді, в якому проживала ОСОБА_4 В 2011 році в опалювальний сезон на кухні були холодні батареї і він піднявся в квартиру де проживала ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та допоміг їм спустити повітря з батареї. ОСОБА_7 проживала спільно з ОСОБА_4, вели спільне господарство, ходили до однієї громади.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що проживає в будинку, в якому проживала покійна ОСОБА_4 ОСОБА_7 проживала разом з ОСОБА_4, вели спільне господарство. ОСОБА_7 доглядала ОСОБА_4, оскільки остання мала похилий вік та часто хворіла. Разом вони ходили до однієї громади.
У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.
Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, покази свідка, суд дійшов до висновку, що стосунки, які склались між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були сімейними, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю підлягають до задоволення.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).
Статтею 1264 ЦК України зазначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Оскільки позивач ОСОБА_7 проживала разом з ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 року, однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, відповідно до ст. 1264 ЦК України, а тому позовні вимоги в частині визнання позивача спадкоємцем четвертої черги майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 не підлягають до задоволення.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 81, 256, 263, 264, 280-282, 315, 352, 354, ЦПК України, ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1264 ЦК України, ст.ст. 3 Сімейного кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з грудня 2008 року по день смерті ОСОБА_4, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: