АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1842/18Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/378/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Рожук О.О.

та сторін - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ТРВП Тернопільського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області - Горощук Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1842/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 05 лютого 2018 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, Тернопільське районне відділення поліції Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису та видати обмежувальний припис у вигляді заходу тимчасового обмеження прав кривдника ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), який вчинив та продовжує вчиняти домашнє насильство по відношенні до заявниці, поклавши на нього такі обов'язки:

1) заборонити перебувати її кривднику ОСОБА_2 в місці спільного проживання (а фактично лише місці спільної реєстрації місця проживання) з нею, ОСОБА_1, в будинку АДРЕСА_1;

2) усунути їй, ОСОБА_1, перешкоди, які чиняться зі сторони її кривдника ОСОБА_2, у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 та перебуває у її користуванні відповідно до договору позички від 22 грудня 2017 року, заборонивши йому наближатися на відстань ближче 200 метрів до нього;

3) усунути їй, ОСОБА_1, перешкоди, які чиняться зі сторони її кривдника ОСОБА_2, у користуванні належним їй на праві приватної особистої власності магазином по АДРЕСА_2, зобов'язати його на протязі 2-х днів із дня видачі обмежувального припису звільнити приміщення даного магазину від своїх речей, та заборонивши йому після цього наближатися на відстань ближче 200 метрів до нього;

4) усунути їй, ОСОБА_1, перешкоди у користуванні належним їй на праві власності автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI фургон малотонажний-В, 2004 року випуску, об'єм двигуна 2148 сантиметрів кубічних, зареєстрований за нею 15 січня 2015 року, ДНЗ НОМЕР_1, зобов'язавши її кривдника ОСОБА_2 повернути їй ключі від нього та техпаспорт, а також встановити на її місце в салоні демонтовану ним автомагнітолу;

5) заборонити її кривднику ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до місця її навчання - Тернопільського національного економічного університету по вул. Львівська, 11 у м. Тернополі;

6) заборонити її кривднику ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому даному її кривднику, та переслідувати її.

Окрім долучених до даної заяви письмових, аудіо- та відеодоказів, в якості доказів існування обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, використати показання свідків ОСОБА_6 (АДРЕСА_3, тел. НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_4), яких допитати в судовому засіданні щодо відомих їм обставин справи.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона зареєстрована в буд. АДРЕСА_1. Проте, з 08 вересня 2017 року не має можливості проживати за даним адресом, оскільки зі сторони її брата ОСОБА_2 вчиняється домашнє насильство - психологічне і економічне. 18 чи 19 вересня 2017 року було вчинено по відношенню до неї і фізичне насильство, яке проявлялось у спробі незаконного позбавлення її волі. Також, зазначила, що в минулому, в ніч з 8 на 9 січня 2013 року ОСОБА_2, перебуваючи у нетверезому стані наніс їй в будинку АДРЕСА_1 удар кулаком в обличчя та зламав перенісся, тому вона була змушена проживати більше року у кв. АДРЕСА_5. На даний час ОСОБА_2 вимагає від неї передати йому належне їй на праві власності нерухоме майно, подароване їхньою матір'ю весною 2017 року, погрожуючи знищенням її майна в разі її відмови від такої передачі, а також фізичною розправою із нею. Також, 17 грудня 2017 року зі сторони її брата було здійснено побиття чоловіка ОСОБА_6, який приїхав в смт. В.Березовиця, щоб допомогти останній забрати речі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_5, Тернопільське районне відділення поліції Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про видачу обмежувального припису - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року по справі №607/1842/18 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що воно є необґрунтоване і незаконне.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що було заявлено клопотання про допит її представника ОСОБА_6, про відомі йому обставини, однак суддя повідомив, що його не може бути допитано як свідка, тоді суд не вважатиме його її представником. Суд проігнорував наявні в матеріалах справи докази, чим неповно було встановлено обставини справи. Також і те, що договір оренди магазину за адресою АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 12 квітня 2017 року є підробленим. Тому, просить про виявлення даного кримінального правопорушення, яке полягає у підробці договору оренди від нібито 12 квітня 2017 року, постановити окрему ухвалу, направивши її в правоохоронні органи для внесення відомостей із неї до ЄРДР та початку досудового розслідування. У випадку побиття зі сторони її брата ОСОБА_2 її чоловіка та представника ОСОБА_6 було спрямоване на вчинення щодо неї психологічного насильства, щоб вона не вчиняла спроб користування своїм правом на користування житловим будинком АДРЕСА_1. Однак, судом помилково встановлено наявність спору між її братом та чоловіком, а не фактів вчинення зі сторони ОСОБА_2 стосовно неї домашнього насильства психологічного, економічного та фізичного характеру, оскільки спір передбачає наявність у його сторін певних законних аргументів на захист правоти своїх вимог чи своєї позиції.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року у справі №607/1842/18 залишити без змін, посилаючись на те, що зі змістом апеляційної скарги не погоджується, вимоги вважає безпідставними та протиправними, а рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим, оскільки відповідно до ст.350-2 ЦПК України в якій передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, тобто, необхідно довести, що вона є жертвою (потерпілою) внаслідок неправомірних дій кривдника. Заявниця стверджує, що дізнавшись про існування позову на початку вересня щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком, ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, спалити будинок, знищити автомобіль, а також, що 08 вересня 2017 року кривдник зробить їй ін'єкцію на порушення психічного здоров'я, однак, дані твердження нічим не підтверджені і є надуманими. Версія про домашнє насильство з'явилась у неї лише після початку судових засідань у справах, що слухаються у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Крім того, вважає, що заявниця здійснює спроби уникнення від кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях за заявами її матері щодо крадіжки документів та ювелірних виробів, шахрайства по заволодінню нерухомим майном. Відеозапис 17 грудня 2017 року повинен бути судом оцінений критично, адже, його походження викликає значні сумніви та є прямим втручанням в особисте життя. Твердження про нанесення ОСОБА_2 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень підлягає доказуванню в рамках кримінального провадження і не може бути інтерпретовано в якості психологічного домашнього насильства стосовно ОСОБА_1, тому воно є абсурдним, оскільки даний інцидент не призвів до жодних наслідків визначених у ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Тому, заявниця лише зловживає своїми процесуальними правами, оскільки спотворюючи реальність видає певні дії кривдника за домашнє насильство для досягнення власних комерційних та меркантильних цілей через видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник заінтересованої особи - ТРВП Тернопільського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області Горощук Н.С. апеляційної скарги не визнала і пояснила, що дійсно заявниця не надала суду належних та допустимих доказів відносно вчинення по відношенню до неї насильства в сім'ї і з цього приводу в поліції не було зареєстровано жодних заяв.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він особисто не був присутній при конфліктах, які виникали між заявницею та її братом, проте став потерпілим від дій ОСОБА_2 17 грудня 2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в заяві ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст.173-2 КУпАП. На думку суду, не заслуговують на увагу наданий у якості доказу витяг із реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000734, оскільки як вбачається із нього, підставою для внесення відповідних відомостей був конфлікт 17 грудня 2017 року, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, у ході якого ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 Також, суд зазначає, що в силу вимог ч.2 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, а саме: усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Однак, як вбачається із поданих доказів, житловий будинок АДРЕСА_1, за який ведеться спір, належить на праві приватної власності гр.ОСОБА_5 та не перебуває у приватній чи сумісній власності ОСОБА_1 Також, суду не надано доказів, які б підтверджували чинення перешкод ОСОБА_2 у користуванні заявниці зазначеним житловим будинком, належним їй автомобілем марки "Mercedes-Benz 413 CDI", нежитловим приміщенням по АДРЕСА_2, яким користується ОСОБА_2 на підставі договору оренди нерухомого майна №12/04/17 від 12 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 Крім цього, заявницею не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 стосовно неї у січні 2013 року, про яке вона зазначає у своїй заяві. Крім цього, суд зазначає, що як вбачається із змісту поданої заяви та наданих суду пояснень, а також матеріалів справи, в даному випадку заявником фактично оспорюються дії її брата ОСОБА_2 щодо вчинення ним перешкод у користуванні наданого їй у позичку нерухомого майна, а також належного їй нежитлового приміщення та транспортного засобу, що свідчить про спір, що у свою чергу, не є підставою для застосування обмежувального припису, виходячи із норм Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Яз зазначено в ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 частини 1 статті 350-2 даного Кодексу передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Пунктами 3 та 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (надалі Закону) визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь, а кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно приписів п.1 ч.1 ст.26 даного Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

В ч.2 ст.26 вищезазначеного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Статтею 16 Закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізація, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, що суду не було надано доказів щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками статті 173-2 КупАП. Даний факт також підтвердила в судовому засіданні представник заінтересованої особи - ТРВП Тернопільського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області Горощук Н.С., яка пояснила, що жодного звернення заявниці ОСОБА_1 в поліції з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства не було зареєстровано.

Крім цього, судом не було здобуто жодного іншого доказу, який би підтверджував домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_1 з боку її брата ОСОБА_2

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, оскільки вони носять загальний характер, інформація щодо ОСОБА_2 йому відома лише зі слів заявниці, а щодо конфлікту, який виник 17 грудня 2017 року відносно саме нього, проводиться досудове розслідування і на даний час це не є предметом розгляду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що заявницею оспорюються дії ОСОБА_2 щодо вчинення на її думку ним перешкод у користуванні наданого йому у позичку нерухомого майна та транспортного засобу, що вказує на спір між ними з приводу цього і не є підставою для застосування обмежувального припису, виходячи з норм Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак