Справа № 736/24/18 Провадження № 22-ц/795/558/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бечка Є.М., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: Корюківський районний відділ державної виконавчої

служби Головного територіального управління юстиції у

Чернігівській області,

ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду від 02 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розрахунку аліментів,

місце ухвалення рішення суду м. Корюківка,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 05 березня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах, складений старшим державним виконавцем Корюківського РВ ДВС ОСОБА_4 за період з 22 жовтня 2015 року по 31 травня 2017 року. Заявлені вимоги мотивував тим, що вказаний розрахунок зроблений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки єдиним його доходом з моменту винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів є пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, а виконавець нараховував заборгованість по аліментах як приватному підприємцю, виходячи із середньомісячної заробітної плати по Корюківському району.

Рішенням від 02 березня 2018 року Корюківський районний суд у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір аліментів, які стягуються з позивача, повинен обчислюватися, виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості, оскільки на час стягнення судом аліментів та нарахування заборгованості єдиним видом доходу позивача була і є пенсія по інвалідності, отже державний виконавець повинен був обчислювати щомісячний розмір аліментів, виходячи лише з фактичного заробітку пенсії.

Позивач вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника здійснюється відповідно до вимог ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Стверджує, що районним судом не надано належної оцінки довідці ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідно до якої за період з 29 листопада 2015 року по 02 червня 2017 року його сукупний дохід, як ФОП, склав 0 грн.

Також зазначає, що і державний виконавець, і суд першої інстанції безпідставно ототожнили його реєстрацію як фізичної особи-підприємця (без отримання доходу від підприємницької діяльності) та особи, яка отримує дохід, що і призвело до неправильного розрахунку заборгованості.

У наданому відзиві відповідач ОСОБА_3, вважаючи судове рішення законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що спірний розрахунок здійснений державним виконавцем відповідно до норм діючого законодавства, зокрема, ст. 195 СК України та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Крім того, виконавцем правильно врахований факт реєстрації ОСОБА_2, як субєкта підприємницької, діяльності з 29 листопада 2005 року по 02 червня 2017 року.

На думку відповідача, оспорювання позивачем в судовому порядку існуючої заборгованості по аліментах, яка ним не погашається у звязку з відсутністю доходу, свідчить лише про ухилення ОСОБА_2 від сумлінного виконання своїх батьківських обовязків, оскільки останній у квітні 2017 року придбав у новобудові квартиру, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує пенсію в Корюківському ОУ ПФУ та перебуває на обліку як ФОП, а тому при складанні розрахунку заборгованості по аліментах державним виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства була нарахована відповідна заборгованість (за винятком сум, які відраховуються з пенсії), виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що рішенням Корюківського районного суду від 30 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконанні у Корюківському РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області знаходиться виконавчий лист № 735/1411/15-ц про стягнення з позивача аліментів, що виданий на підставі зазначеного вище судового рішення.

Згідно з розрахунком заборгованості старшим державним виконавцем Корюківського РВ ДВС визначено розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_2 за період з 22 жовтня 2015 року по 31 травня 2017 року, який становить 25505,09 грн (а.с. 4).

З довідки Менської ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області від 26 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29 листопада 2005 року по 02 червня 2017 року. Його сукупний (валовий) дохід (згідно поданих декларацій) за період з 29 листопада 2015 року по 02 червня 2017 року складає 0,00 грн (а.с. 5).

ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Корюківському обєднаному управлінні ПФУ і отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання, розмір якої з жовтня 2015 року по грудень 2016 року становив 1318 грн (а.с. 6). З січня 2017 року з пенсії ОСОБА_2 утримуються аліменти, що підтверджується відповідною довідкою Корюківського ОУ ПФУ (а.с. 7) та знайшло своє відображення у складеному державним виконавцем розрахунку суми заборгованості по сплаті позивачем аліментів.

Звернувшись до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування розрахунку аліментів, ОСОБА_2 вказував, що єдиним видом його доходу є пенсія, отже розмір аліментів повинен обчислюватись, виходячи саме з його фактичного заробітку, тобто з пенсії.

Частиною 2 ст. 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до п. 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час складання розрахунку заборгованості), визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що державним виконавцем було у відповідності до вимог законодаства встановлено та враховано при визначенні розміру заборгованості за спірний період, що боржник отримує пенсію (з якої з січня 2017 року проводиться утримання аліментів) та перебував на обліку, як фізична особа-підприємець, оскільки вказані доходи відносяться до видів заробітку, з яких проводиться утримання аліментів відповідно до п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146. При цьому норми законодавства свідчать про те, що для визначення розміру аліментів враховуються усі, а не окремі, доходи їх платника.

Посилання позивача на те, що державний виконавець мав враховувати при визначенні суми заборгованості лише пенсію ОСОБА_2, оскільки доходу від підприємництва він не отримував, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки законодавець не ставить в залежність від отримання прибутку включення підприємницької діяльності до видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а лише визначає у такому випадку певний порядок обчислення заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати для працівника даної місцевості, що було у відповідності до положень закону зроблено державним виконавцем.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про те, що розмір аліментів державним виконавцем мав вираховуватись, виходячи з його сукупного чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності з урахуванням ст. 13 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», є довільним тлумаченням правових норм і не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки обрахування заборгованості по аліментах регулюються спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, положеннями ст. 195 Сімейного кодексу України та п. 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час складання розрахунку заборгованості), а наведений вище Декрет КМУ, на який посилається позивач, регулює питання оподаткування.

Є слушними викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи ОСОБА_3 відносно наявного у позивача доходу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, приєднаною відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу. Так, з наданих витягів вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2017 року ОСОБА_2 набув у приватну власність квартиру площею 62,6 кв.м за адресою: вул. Франка, 5-в/37 у м. Корюківка (81-85).

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду від 02 березня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 травня 2018 року.

Головуючий:Судді: