Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1210/18 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Є.У.№ 333/4436/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження цивільну справуза позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 09 січня 2009 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 300 грн. зі сплатою 30 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодилася на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 32 175, 59 грн. , із яких: 1 294,41 грн. заборгованості за кредитом, 25 172,82 коп. заборгованості за відсотками, 3 700 грн. пені і комісії, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 1 508,36 грн. (процентна складова). Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Заперечуючи проти позову, відповідач просила застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні відповідач просила про застосування строків позовної давності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року позовну заяву залишено без задоволення за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі в межах строку позовної давності.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою надсилалися на адресу відповідача 19 січня, 05 березня, 15 березня , 28 березня 2018 року (а.с.49, 51-59). Всі поштові відправлення повернуті до апеляційного суду за закінченням строку зберіганні із-за неявки адресата за їх отриманням до відділення поштового зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк», пропустив строк позовної давності, встановлений ст.. 257 ЦПК України, а відповідач заявив про застосування позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 09.01.2009 р. ОСОБА_3 заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно з якою виявила бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлена і згодна з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається та не заперечується позивачем, останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 05.05.2014, шляхом поповнення її карткового рахунку на суму 410,00 грн., що підтверджується випискою по цьому рахунку.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 30.06.2017 у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 32 175грн. 59 коп., яка складається із: 1294 грн. 41 коп. - заборгованість за кредитом; 25 172 грн. 82 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 700 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1508 грн. 36 коп. - штраф (процентна складова).

За умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, після 05.05.2014 року жодного платежу на погашення кредиту відповідачка не вносила, з 05.04.2014 року її картковий рахунок фактично був заблокований, банком проводилося нарахування підвищених відсотків, пені та комісії за обслуговування кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те , що ПАТ КБ «Приватбанк звернувся до суду 01.08.2017 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня ( 05.05.2014 року) останнього внесення часткового платежу і дня настання строку остаточного повернення кредиту, внаслідок чого звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності.

З урахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотриманні норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: