Справа № 147/129/17
Провадження № 22-ц/772/948/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин І. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 рокуСправа № 147/129/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., скаржниці, позивачки ОСОБА_3, її представника, адвоката ОСОБА_4, представника відповідача Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області Танасієнко О.Г., представ-ників відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, адвоката ОСОБА_9, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Оляницької сільської ради Тростянець-

кого району Вінницької області, ОСОБА_7 про усунення

перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним свідоцт-

ва про право власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тростянець-кого районного суду Вінницької області від 28 лютого 2018 року, ухвалене в смт. Тро-стянець Вінницької області під головуванням судді Волошина І.А., повний текст яко-го складено 12 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулася у Тростянецький районний суд Він-ницької області з позовом до Оляницької сільської ради Тростянецького району Він-ницької області, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ді-лянкою, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. По-зов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, що під-тверджується свідоцтвом про смерть від 26 березня 2012 року серії НОМЕР_1. На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року, що набрало законної сили, в порядку спадкування за законом ОСОБА_3 є власницею житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. 18 травня 2015 ро-ку її право власності на об'єкт житлової нерухомості зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 22 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в Оляницьку сільську раду Тростянецького району Вінницької області із заявою про на-дання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ді-лянку орієнтовною площею 0,17 га з цільовим призначенням для будівництва та об-слуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою са-диби. Рішенням 04 сесії 07 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького ра-йону Вінницької області від 27 січня 2016 року вирішено, що питання про надання до-зволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою на земель-ну ділянку орієнтовною площею 0,11 га по АДРЕСА_1 буде розглядатися після встановлення проектною організацією межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_7 та ОСОБА_10; землевпоряднику сільської ради поставлено завдання внести від-повідні зміни в облікову документацію. У подальшому постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24 березня 2016 року дане рішення сільської ради визнано нечинним. Рішенням 06 сесії 07 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 19 квітня 2016 року надано згоду на розробку технічної документації та передачу земельної ділянки у власність позивач-ки. При фактичному обмірі земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_10 з існуючими межовими знаками, встановлено, що площа даної земельної ділянки ста-новить 0,199 га. На неодноразові звернення до сільської ради щодо надання інфор-мації про розмір земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_10, позивачка повідомлена про користування земельною ділянкою площею 0,11 га. ОСОБА_3 зверталася до архіву із заявою про видачу рішень щодо вилучення земельних ділянок у ОСОБА_10, у зв'язку з чим їй стало відомо, що 29 травня 2003 року за зая-вою самої ОСОБА_11 у неї вилучено 0,12 га на полі НОМЕР_2, та 30 травня 2004 року 0,06 га по АДРЕСА_2. Однак протягом останніх років життя ОСОБА_10 та після її смерті ОСОБА_3 користувалася земельною ділянкою фактичним розміром 0,199 га в межах існуючих межових знаків. З метою виготовлення технічної документації ФОП ОСОБА_12 зробив заміри земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3, в результаті чого виявлено, що при існуючих межових знаках розмір ді-лянки становить 0,199 га. Проте землевпорядною організацією при накладанні даної земельної ділянки на кадастрову карту виявлено, що на частину цієї ділянки ОСОБА_13 видано свідоцтво про право власності від 24 квітня 2015 року № 36765608 та зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2409 га. ОСОБА_3 вважає, що право власності на земельну ділянку у ОСОБА_7 виникло з порушенням вимог чинного законо-давства, оскільки свідоцтво видане після смерті ОСОБА_10, яка не підпису-вала і не могла підписати акт погодження меж. Після переходу права користування спірною земельною ділянкою до ОСОБА_3 з нею також ніхто не погоджував межі, що є недопустимим. Позивачка вважає, що при прийнятті рішення з надання дозволу на виготовлення технічної документації, а згодом при погодженні меж, затвердженні технічної документації, надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2409 га, Оляницька сільська рада як розпорядник даної категорії земель допустила порушення діючого законодав-ства, адже точно володіла інформацією про те, що дана ділянка виходить за межові знаки, поглинає частину земельної ділянки, якою володіла покійна ОСОБА_10 За таких обставин ОСОБА_3 просила визнати недійсним свідоцтво про право влас-ності на земельну ділянку ОСОБА_7 з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2409 га, призначену для ведення особистого се-лянського господарства (а. с. 2-5).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, вирішено питання розподілу су-дових витрат ( а. с. 139-146 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивачка ОСОБА_14 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржниця, викладаючи фактичні обставини справи та свої доводи на противагу висновкам суду першої інстанції, вва-жає оскаржуване рішення ухваленим за неповного з'ясування судом обставин справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріаль-ного та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_7 заперечує доводи скарги позивачки. Зазначає, що ОСОБА_3, не будучи власником земельної ділянки, не мо-же звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нею, її по-зовні вимоги є безпідставними. При цьому ОСОБА_3 безпідставно стверджує про правомірність користування нею земельною ділянкою більшою площею. На доводи позивачки про обмір земельної ділянки ФОП ОСОБА_12 по межових знаках з визначен-ням площі земельної ділянки у 0,199 га відповідач вказує, що такий обмір не міг бути проведений по межових знаках, які відсутні внаслідок знищення самою ОСОБА_3; обмір був проведений без погодження меж.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апе-ляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесу-ального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, об'єктивним і справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року, що набрало законної сили, за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1, за-гальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., допоміжною 28,5 кв.м., та складається з житлового будинку «А», сараю «Б» ( а. с. 99-100 ). 18 травня 2015 року право власності на цей об'єкт житлової нерухомості зареєстроване у Державному ре-єстрі речових прав на нерухоме майно ( а. с. 8 ).

За даними земельно-кадастрової книги по Оляницькій сільській раді Тростянець-кого району за 2001-2015 роки станом на 01 січня 2001 року за ОСОБА_10 рахувалися земельні ділянки загальною площею 0,35 га. Рішеннями виконавчого ко-мітету Оляницької сільської ради від 29 травня 2003 року № 40 згідно заяв ОСОБА_15 припинено її право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га поле НОМЕР_2, від 30 квітня 2004 року № 38 припинено право приватної власності ОСОБА_16 на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_2, що вуглом межує з АДРЕСА_1 ( а. с. 6 - 7 ).

Cтаном на 2004-2015 роки у користуванні ОСОБА_10 перебувала земельна ділянка площею 0,11 га, що вбачається із записів облікової картки погосподарського обліку. Рішенням 06 сесії 07 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького ра-йону Вінницької області від 19 квітня 2016 року ОСОБА_3 наданий дозвіл на виго-товлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ді-лянки ( в натурі ) на місцевості у межах населеного пункту, розташованої в АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,11 га ( а. с. 41, 118-124 ).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єди-ного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухо-мого майна ОСОБА_7 в с. Оляниця по АДРЕСА_2 у порядку спадкування є власником земельної ділянки площею 0,2409 га, кадастровий номер НОМЕР_3 з цільовим призначенням для ведення особистого селянсь-кого господарства. Реєстрацію права власності державним реєстратором здійснено 24 квітня 2015 року за № 9481072 ( а. с. 12-13 ).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що під час виготовлення ОСОБА_7 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж використовуваної земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_10 за життя у 2008 році погоджено межі його земельної ділянки, про що свідчить її підпис на абрисі зовнішніх меж земельної ділянки відповідача. Тобто, остання надала свою згоду на приватизацію земельної ділянки відповідачем за визна-чених у технічній документації меж, не мала з цього приводу будь-яких зауважень чи заперечень. Відтак суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 на противагу доводів по-зовної заяви отримав у власність використовувану земельну ділянку у відповідності вимог законодавства. В той же час, землекористування ОСОБА_3 в установленому порядку не оформлено, відповідні правовстановлюючі документи на присадибну зе-мельну ділянку у неї відсутні. Належних та допустимих доказів, що підтверджували б її право на більшу площу земельної ділянки, а ніж їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації, суду не надано. Не знайшло свого доведення й перебування тепер у власності ОСОБА_7 земельної ділянки, частина якої раніше була у корис-туванні ОСОБА_10 Накладення земельних ділянок сторін на кадастровій карті не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

З такими висновками суду першої інстанції слід погодитися. Вірно встановивши характер спірних правовідносин, суд правильно визначився з нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідив усі фактичні обставини справи, врахував відносини, що склалися між учасниками справи, та на яких грунтуються позовні вимоги у цій справі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 зазначає, що за фактич-ними замірами площа земельної ділянки, якою вона користується, становить 0,199 га. Такої ж площі земельною ділянкою користувалася і ОСОБА_10 З огляду даної земельної ділянки в існуючих фактичних межах на кадастровій карті вбачається її на-кладення на земельну ділянку ОСОБА_7 Враховуючи площу земельної ділянки, яка станом на 2001 рік перебувала у користуванні ОСОБА_10, припинення у подальшому її права власності на частину земельних ділянок, слід зробити висновок, що у користуванні ОСОБА_10 залишилося 0,17 га, а не 0,11 га. Тому інформа-ція з цього приводу у земельнокадастровій книзі з даними про використання ОСОБА_15 земельної ділянки площею 0,11 га є недостовірною. Приймаючи рішення про надання дозволу ОСОБА_7 на виготовлення технічної документації, пого-дження меж, затвердження технічної документації із землеустрою, визнання права власності відповідача на земельну ділянку, Оляницька сільська рада Тростянецького району Вінницької області достеменно володіла інформацією щодо розміру суміжних земельних ділянок сторін у справі, вихід за межові знаки земельної ділянки ОСОБА_7, однак допустила порушення діючого земельного законодавства.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони є неспроможними, та-кими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та уже зазначалося вище, ОСОБА_3 на під-ставі судового рішення є власницею житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 На час смерті останньої у її користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,11 га, що підтверджується записами облікової картки об'єкта погосподарського обліку. Дані записи по теперішній час учасниками справи, ніким іншим не оспорювалися та не скасовувалися.

Згідно з частиною другою статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий бу-динок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користу-ванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок ( крім бага-токвартирного ), будівлю або споруду, переходить право власності, право користу-вання на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористу-вача ).

Відтак, внаслідок набуття позивачкою у власність житлового будинку, розміщено-го на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, до неї перейшло і право корис-тування земельною ділянкою площею саме 0,11 га, оскільки інше відповідними доку-ментами не встановлено.

Аргументуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 наголошує на підставності користування нею земельною ділянкою більшої площі, не надаючи жодних належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження такої обставини. Ствер-джуючи про проведення обмірів її земельної ділянки та, відповідно, визначення таким чином дійсної площі садибної земельної ділянки, ОСОБА_3 також не доводить у встановленому порядку свої твердження. Як вбачається з матеріалів справи рішенням 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 19 квітня 2016 року позивачці наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ( в натурі ) на місцевості площею, що відповідає її законному користуванню.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі згідно з положеннями глави 29 цього Кодексу й від власника майна. Отже позивачка наділена правом вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. В той же час, вимагаючи у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні зе-мельною ділянкою, позивачка не надає будь-яких доказів щодо порушення ОСОБА_17 таких її прав, набуття ним у власність частини земельної ділянки, якою на законних підставах користується вона сама. Окрім того, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на земельні ділянки в натурі ( на місцевості ) ОСОБА_7 убачається, що попередній користувач спірної земельної ділянки ОСОБА_16 за життя погодила межі земельних ділянок із суміжним землекористу-вачем - відповідачем у справі. Доказів на підтвердження зворотного жодною зі сторін не надано. Однак згідно акту встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 14 листопада 2016 року комісією у визначеному складі за участі, зокрема, депутатів сільської ради, складений акт про те, що при встановленні межових знаків виник спір між позивачкою та відповідачем, в результаті чого вказані комісією межові знаки були знищені ОСОБА_3 ( а. с. 38 ).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не можна визнати об'єктивними, достатніми та обгрунтованими для визнання ухваленого судом першої інстанції рішення незаконним, таким, що на задоволення скарги підлягає безумовному скасуванню. Скаржницею до апеляційної скарги не до-дано жодних доказів на підтвердження доводів, викладених у ній. Доводи апеляційної скарги є спірними, вони базуються на викладенні скаржницею власних поглядів на ситуацію, що має місце між суміжними землекористувачами, та наводилися під час вирішення спору судом першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні їм усім дав повну, об'єктивну та вичерпну правову оцінку.

Пунктом першим частини першої статті 374, статтею 375 ЦПК України встанов-лено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 травня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко