АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2018 року м. Чернівці справа № 726/1388/16

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області Маріуци Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Регіональний сервісний центр МВС України в Чернівецькій області, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Проскурняка І.Г.,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ майна подружжя.

Посилався на те, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2014 року по 22 грудня 2016 року.

За час шлюбу за спільні кошти ними було придбане два автомобіля, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, які були зареєстровані на ім'я дружини.

З отриманої відповіді із Регіонального сервісного центру він дізнався, що автомобіль марки «Hyundai Tucson» дружиною проданий її батьку - ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7341/2016/000099, а автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» проданий ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу транспортного засобу №734182016/000151.

Зазначав, що згоди на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу він не надавав.

З урахуванням наведеного та враховуючи збільшення позовних вимог, ОСОБА_5 просив суд:

визнати автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, об'єктами спільної сумісної власності подружжя;

визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, який укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області №7341.

Виділити йому у власність автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2;

стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 69799 грн. в якості грошової компенсації різниці 1/2 частки від загальної вартості спільних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіля, та припинити право спільної сумісної власності подружжя на вищевказані транспортні засоби.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7341/2016/000099, укладений 20 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений Регіональним сервісним центром МВС України в Чернівецькій області №7341, автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 180796 грн. в якості грошової компенсації різниці 1/2 частки від загальної вартості автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_5, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі посилається на те, що ним не заявлялася вимога про стягнення грошової компенсації різниці ? частки від загальної вартості автомобілів, а заявлялася вимога про стягнення грошових коштів в сумі 69799 грн. в якості грошової компенсації різниці ? частки від загальної вартості спірних автомобілів та вартості виділеного йому у власність автомобіля.

Зазначає, що твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що вона отримала у позивача згоду на відчуження автомобіля та повернула позивачу частину грошових коштів жодними належним та допустимим доказом не підтверджено, а показання відповідачки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_8 в цій частині не може бути взято до уваги, оскільки вказані особи є рідними сестрами, і такі свідчення дані з метою уникнути зобов'язання з повернення спільного майна іншому співвласнику, тобто йому.

Вказує на те, що в оскаржуваному рішенні суд не надав правової оцінки доказам, які вказували на факт спільної участі подружжя у придбанні спірних автомобілів, а саме спільного проживання сторін як подружжя та ведення спільного господарства з січня 2013 року, придбання до укладення шлюбу за спільні кошти автомобіля марки Mazda CX7, який вже за час шлюбу був проданий, і за виручені кошти з доплатою, було придбано два спірних автомобіля.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого було придбано два автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та марки «Hyundai Tucson», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, які були зареєстровані на ім'я відповідачки ОСОБА_2 і які в силу ст.60 СК України та ст.368 ЦК України є об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Тягар доказування, що майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Відповідачка ОСОБА_2 рішення суду в частині віднесення спірних автомобілів до об'єктів спільної сумісної власності подружжя не оскаржила, а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги в частині доведення джерела доходів та придбання даних автомобілів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив позовну вимогу про віднесення спірного майна до об'єкту спільної сумісної власності подружжя є безпідставними, оскільки спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя в силу закону і дана позовна вимога є зайвою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З резолютивної частини апеляційної скарги, тобто вимог, вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позову. Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог, а саме, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Hyundai Tucson» та його поділу у вигляді стягнення на користь позивача грошової компенсації різниці 1/2 частки не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається.

З огляду на викладені вимоги апеляційної скарги доводи апелянта про неправильність розміру грошової компенсації за автомобіль марки «Hyundai Tucson» є безпідставними. Вартість грошової компенсації за вказаний автомобіль визначена виходячи з висновку судової автотоварознавчої експертизи Львівського НДІСЕ №1858 від 12.09.2017 року (361592 грн. : 2 = 180796 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль був відчужений за згодою подружжя і подружжя добровільно вирішило питання про поділ коштів від продажу автомобіля, зокрема, позивачу було передано частину коштів в розмірі 4000 доларів США.

Колегія суддів погоджується таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу №7341/2016/000151 автомобіля марки Mercedes-Benz, який був оформлений та підписаний сторонами на стандартному бланку угоди купівлі продажу у сервісному центрі МВС України в присутності адміністратора сервісного центру 7341.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у власність транспортний засіб, який має такі характеристики: марка Mercedes-Benz модель Sprinter 316 CDI 2010 року випуску, колір білий, зареєстрований за Продавцем 19 листопада 2015 року підрозділом МВС України. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 10000 грн. (а.с.27 Т.1).

Згідно з висновком судової авто товарознавчої експертизи, проведеної Львівським НДІСЕ, №1858 від 11 вересня 2017 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, на час проведення експертизи становить - 501190 грн. (а.с.22-24 Т.2).

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлені законі.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Судом першої інстанції встановлено, зокрема, з показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, та пояснень в якості свідка відповідачки ОСОБА_2, що спірний автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2010 року випуску, було продано в період шлюбу та з відома позивача і частину коштів від продажу автомобіля відповідач ОСОБА_2 відділа позивачу ОСОБА_5 Отже, сторони в добровільному порядку вирішили питання розподілу спірного автомобіля.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів в цій частині, оскільки відповідно до вимог ст.ст.76-78 ЦПК України покази свідків відносяться до засобів доказування. Особи, допитані в якості свідків, попереджувалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Матеріали справи не містять відомостей про те, що особи, які були допитані в якості свідків, дали неправдиві свідчення. А тому у суду немає підстав не приймати до уваги ці покази свідків.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов законного висновку про наявність згоди позивача ОСОБА_5 на відчуження спірного автомобіля та про відсутність підстав для стягнення відповідної компенсації за частку у відчуженому автомобілі.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 травня 2018 року.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ М.І. Кулянда

/підпис/ В.В.Яремко