АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/3520/17 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/790/2262/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 16 серпня 2017 року звернувся до суду із позовом до КП «ХТМ» про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовував тим, що з 20.03.2017 року він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу. 04.04.2017 року на його імя був оформлений особовий рахунок № 106233746, а 16.05.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг на теплопостачання. З 20.03.2017 року по 16.05.2017 року позивачем була сплачена повністю заборгованість за теплопостачання та станом на 16.05.2017 року на його рахунку була переплата послуг на 1427 грн. 14 коп. 17.05.2017 року, на його претензію, відповідачем був зроблений перерахунок та на його рахунок був нарахований борг по зайво сплаченій субсидії, за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року в розмірі 2005 грн. 67 коп., тобто до придбання квартири позивачем. При цьому відповідач зняв з його рахунку суму переплати в розмірі 1427 грн. 14 коп., заборгованість по зайво виплаченій субсидії, у звязку із чим поточна заборгованість на рахунку склала 578 грн. 53 коп. Позивач звернувся до керівництва підприємства відповідача на особистий прийом, йому було запропоновано варіант відкриття на його квартиру нового рахунку, без зазначення заборгованості, при цьому на його квартирі буде ще один рахунок на колишнього власника із наявною заборгованістю. Зазначений варіант не влаштував позивача. Позивач зазначив, що користувачем субсидії по його квартирі була колишній мешканець-донька продавця квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка знялась із реєстрації в квартирі наступного дня після її продажу, 01.04.2017 року повідомила УПСЗНА Немишлянського району м. Харкова про не нарахування їй субсидії, у звязку із виїздом на інше місце мешкання, він не є отримувачем субсидії, сума переплати субсидії має бути знята із рахунку особи, яка отримувала субсидію, а не з нього. Вважав, що відповідач порушив умови укладеного між ними договору, у звязку із чим йому була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Просив визнати недійсною боргову переплату по субсидії за послуги теплопостачання в розмірі 2005 грн., враховуючи поточну заборгованість в розмірі 578 грн. 53 коп. за період з 01.10.2016 року по березень 2017 року по рахунку 219400483, зобовязати відповідача анулювати заборгованість в розмірі 2005 грн.67 коп. за вказаний період, стягнути на його користь завдані матеріальні збитки в розмірі 1427 грн. 14 коп., а також в рахунок спричиненої моральної шкоди 6560 гривень. В подальшому позивач уточнив позивні вимоги та просив ще стягнути з відповідача матеріальний збиток в розмірі 412 грн. 74 коп. за проїзд сполученням м. Кременчук - м. Харків та в зворотному напрямку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною та зобовязано Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» анулювати заборгованість по сплаті комунальних послуг теплопостачання в розмірі 28 гривень 53 копійки, яка нарахована на рахунок № 219400483, відкритий на ОСОБА_3, власника квартири за адресою: АДРЕСА_1, що утворилась за період з 01.10.2016 року по березень 2017 року.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове по суті спору.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом не було враховано, що за п. 9 договору купівлі-продажу квартири попередній власник зобовязувався сплатити заборгованість за комунальні послугу по 03.04.2017. Вказано, що опалювальний сезон у 2017 році завершився 03.04.2017, а судом не було досліджено обставини за яких утворилась заборгованість за опалення в період з 01.04.2017 по 03.04.2017. Послався на те, що на квитанції про сплату заборгованості за комунальні послуги лише формально зазначено прізвище попереднього власника квартири, оскільки на день сплати особові рахунки ще не були переоформлені на імя позивача, зазначене підтверджується тим, що саме у нього знаходився оригінал зазначеної квитанції. Вважає, що судом не було прийнято рішення стосовно вимоги про повне анулювання заборгованості, що виникла внаслідок надмірного нарахування субсидії. Вказав, що суд безпідставно не стягнув на його користь моральну шкоду та транспортні витрати.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2017 року, р-р № 606 ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 4, 5).

З п. 9 зазначеного Договору купівлі-продажу вбачається, що продавець ОСОБА_4 зобовязується зняти всіх зареєстрованих осіб в квартирі з реєстраційного обліку та погасити всі заборгованості за комунальними та іншими платежами по квартирі.

Згідно копії квитанції про сплату за комунальні послуги від 04.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 сплатила за послуги теплопостачання 4383 грн. 28 коп. (а. с. 11 на звороті)

Відповідно до договору № 172/8140 від 16.05.2017 року вбачається, що між позивачем та підприємством відповідача було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а. с. 8)

Згідно відповіді на звернення позивача, УПСЗНА Немишлянського району ХМР 30.06.2017 року повідомило, що згідно з Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції постанови КМУ від 22 вересні 1997 року № 1050) зі змінами, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення. Надання раніше призначеної субсидії припиняється у разі переїзду сім'ї в іншу місцевість та настання обставин, що унеможливлюють надання субсидії. Субсидією на оплату житлово-комунальних послуг на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, з жовтня 2016 року до березня 2017 року включно користувалась гр. ОСОБА_5, яка звернулась до Управління із заявою про ненарахування субсидії з 01.04.2017 року. За остаточним перерахунком розміру призначеної субсидії, у звязку переїздом в іншу місцевість проживання заявниця не зверталась. Згідно з п. 15 Положення громадяни, яким призначено субсидію відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобовязані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії (крім випадків нарахування плати за послуги централізованого опалення за відсутності засобів обліку теплової енергії з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря відповідно пунктів 40 - 48 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 N6 коли одержувач субсидії повинен щомісяця сплачувати за централізоване опалення обов'язкову частку платежу). Після закінчення опалювального сезону невикористана сума субсидії відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення (в разі використання природного газу/електричної енергії для індивідуального опалення) повертається підприємством - виробником/виконавцем такої послуги до бюджету в повному обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидії. За даними КП «Харківські теплові мережі» від 17.05.2017, проведено перерахунок розміру призначеної субсидії на оплату послуг теплопостачання за період з жовтня 2016 року до березня 2017 року включно. За перерахунком з особового рахунку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2, в КП «Харківські теплові мережі» у травні 2017 року знято надміру перераховану субсидію за період з жовтня 2016 року до березня 2017 року включно у сумі 2005,67 грн. Оскільки гр. ОСОБА_5 не було надано відомості щодо переїзду в іншу місцевість у звязку з продажем житла, а у заяві виявила бажання щодо не нарахування субсидії з 01.04.2017, тому Управлінням не було проведе остаточний перерахунок розміру призначеної субсидії. Перерахунок призначеної субсидії за період з жовтня 2016 року березня 2017 року включно здійснено після надання відомостей щодо нарахувань оплати за послуги теплопостачання підприємством виробником/виконавцем цих послуг, а саме: КП «ХТМ». У результаті того, що протягом опалювального періоду на особовий рахунок домогосподарства за вищевказаною адресою було надміру перераховано бюджетних коштів за призначеними субсидіями, а за остаточним перерахунком ніхто не звертався, тому станом на 01.05.2017 на особовому рахунку утворилась переплата. Також було зазначено, що позивач не є отримувачем житлової субсидії, тому користуватися бюджетними коштами у вигляді житлової субсидії права не має. (а. с. 6, 7)

Згідно відомості нарахувань та оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку № 219400483 ОСОБА_3 вбачається, що станом на момент продажу квартири у колишнього власника була заборгованість 2479,21 грн. Колишнім власником ОСОБА_4, згідно копії квитанції про сплату за комунальні послуги від 04.04.2017 року, було сплачено за послуги теплопостачання 4383 грн. 28 коп. (а.с.11об.).

Після проведеного перерахунку було встановлено переплату субсидії в розмірі 2005,67 грн., яка була нарахована на особовий рахунок позивача, у звязку із тим, що рахунок не був відкритий новий на позивача, а переоформлений старий на його імя, згідно його заяви. З даного рахунку було списано суму 1427,14 грн., як борг попереднього власника та із його ж оплати внесеної 04.04.2017 року.

Згідно даної відомості вбачається, що в квітні 2017 року, вже за послуги використані позивачем, було нараховано 550 грн. Відповідачем зазначено в відомості, а також зазначається у квитанціях, які надсилались позивачу, сума заборгованості 578 грн.53 коп., яку позивач просив визнати недійсною та анулювати.

В судовому засіданні було встановлено, що питання наявної заборгованості на рахунку позивача, за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, тобто до придбання ним квартири, можливо було вирішити шляхом закриття старого рахунку та відкриття нового особового рахунку на його імя, а не переоформленням старого. Але даний варіант не влаштував позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги про анулювання заборгованості, суд мотивував свої висновки тим, що такі вимоги підлягають задоволенню тільки в частині визнання недійсною та анулювання з рахунку позивача суми в розмірі 28,53 грн., що залишилась неоплаченою колишнім власником квартири та в цій частині права позивача мають бути захищені, у звязку із недосягненням згоди між сторонами (550,29 грн. - сума нарахована позивачу за послуги, що складається з 476,93грн.+73,36 грн. (субсидія, на яку позивач не має права) + 28,24 грн. (борг колишнього власника) = 578,53грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що списання надмірно сплаченої субсидії відбулось із коштів, які були сплачені попереднім власником згідно квитанції від 04.04.2017, та це не завдало шкоди позивачеві. Суд критично поставився до пояснень позивача про те, що це він 04.04.2017 сплатив заборгованість за комунальні послуги, так як у квитанції платником зазначена ОСОБА_4, в договорі купівлі-продажу квартири було обумовлено погашення нею заборгованості, крім того, заборгованість, яка була сплачена, за користування послугами за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, тобто до придбання квартири позивачем.

Відмова у стягненні моральної шкоди судом була обґрунтована недоведеністю такої шкоди.

Судом зазначено, що витрати на транспортні послуги в розмірі 412,74 грн., повязані із приїздом до суду, в розумінні ст. 22 ЦК України не є збитками, також дана сума не відноситься до судових витрат, тому в цій частини позов не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Районним судом було вірно встановлено, що у ОСОБА_3 виник обовязок сплачувати за житлово-комунальні послуги з часу придбання квартири відповідно до ст. 322 ЦК України, за якою власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказане не позбавляє ОСОБА_3 вимагати виконання п. 9 договору купівлі-продажу від ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що заборгованість за теплопостачання 04.04.2017 було сплачено саме ОСОБА_4, оскільки твердження позивача про формальність зазначення її платником належними та допустимими доказами суду підтверджено не було.

При цьому суд першої інстанції в порушення ст. 53 ЦПК України, яка передбачає дії суду по забезпеченню вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, не залучив до участі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як осіб, яких стосується спірне питання стосовно сплати заборгованості за послуги КП «ХТМ» та нарахування субсидії.

Твердження ОСОБА_3 про те, що судом не було прийняте рішення стосовно анулювання заборгованості у розмірі 2005, 67 грн. колегія відхиляє оскільки районним судом у своєму рішенні наведено розрахунок щодо вказаної суми.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно копії квитанції про сплату за комунальні послуги від 04.04.2017 року ОСОБА_4 сплачено за послуги теплопостачання 4383 грн. 28 коп. за період, що передував продажу квартири, тоді як на час платежу сума заборгованості була визначена у сумі 2479,21 грн.

За особовим рахунком ОСОБА_4 було виявлено надмірно нараховану субсидію у розмірі 2005, 67 грн.

Пунктом 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції постанови КМУ від 22 вересні 1997 року № 1050) зі змінами, сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається за вимогою органу, що призначив субсидію, або безпосередньо отримувачем, або шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії на підприємствах - виробниках/виконавцях житлово-комунальних послуг.

З огляду на те, що вказаний особовий рахунок за бажанням позивача було переоформлено на нього, замість відкриття нового, правомірним є нарахування на цей заборгованості, яка виникла внаслідок надмірно нарахованої субсидії.

Таким чином, списання 1427,14 грн. з коштів, які були сплачені ОСОБА_4 ніяким чином не порушують права та інтереси ОСОБА_3

За правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ст. 5 ЦПК України передбачено способи захисту, які застосовуються судом.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ст. 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Нарахування заборгованості за особовим рахунком є операцією бухгалтерського обліку, яка сама по собі не створює цивільно-правових наслідків для позивача, і може бути лише підставою вірогідних вимог до позивача з боку відповідача.

Даних про те, що КП «ХТМ» зверталось з позовом до ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у справі, що переглядається, заборгованість, яка виникла внаслідок надмірного нарахування субсидії, була нарахована на відповідний особовий рахунок, та з якого були списано кошти на її погашення, то у даному випадку відсутнє порушення прав ОСОБА_3

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішення суду першої інстанції про анулювання заборгованості у даному випадку впливає на права і обовязки особи, яка не була залучена до розгляду справи в порядку ст. 51 ЦПК України, в якій зазначено дії суду першої інстанції у випадку, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Відповідно до п. 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою КМ України від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції постанови КМУ від 22 вересні 1997 року № 1050) зі змінами, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

З приводу відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Крім того, згідно правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої споживачеві послуг, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом (Постанова Верховного Суду України 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16). Розглянутий судом позов про відшкодування моральної шкоди не був обґрунтований іншими підставами,

У даному випадку позивач у своїх позовних вимогах поставив питання, які стосуються лише бухгалтерського обрахунку заборгованості, що не виходить поза межі безпосередньої господарської діяльності відповідача та не впливає на якість чи розмір послуг, які надаються позивачеві. Умови укладеного сторонами договору № 172/8140 від 16 травня 2017 року не передбачають право споживача на перерахунок заборгованості із зазначених позові підстав (а.с. 8-10). Відповідно до п.п. 12 п. 17 вказаного договору від 16 травня 2017 року споживач має право на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги (а.с. 8 на звороті). Однак таких вимог по справі не заявлялося і не судом розглядалося, тому ці обставини перебувають поза межами розглянутої справи.

У ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі), серед яких не зазначено про неправильне нарахування виконавцем заборгованості споживачеві.

Сама по собі наявність чи відсутність заборгованості не вплинула на якість чи обсяг наданих послуг, цих обставин по даній справі не встановлено.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Сама по собі заборгованість, яка не підтверджена обовязковим і таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, не є збитками у розумінні ст.. 22 ЦК України, і не спричиняє до легітимних очікувань у позивача, які становлять «майно», право на мирне володіння яким захищене гарантіями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., або є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Тому, слід визнати, що між сторонами не виникло цивільно-правового спору, який підлягає розгляду в судах відповідно до вищенаведених приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

У разі звернення КП «ХТМ» до позивача з позовом на підставі зазначеної заборгованості він не позбавлений права захищатися проти такого позову на підставі заявлених у даній справі доводів. При цьому звернення КП «ХТМ» до ОСОБА_3 з позовом про стягнення зазначеної споживачем у даній справі заборгованості має лише вірогідний характер, не передбачений у законі чи у договорі з достатньою правовою визначеністю.

З огляду на це, слід визнати, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність цивільно-правого спору у даній справі не порушують право ОСОБА_3 на доступ до суду, що передбачено у п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За відсутності цивільно-правого спору з приводу захисту прав споживачів інші похідні позовні вимоги ОСОБА_3, які обґрунтовані цими ж підставами про порушенням його прав споживача, також є безпредметними.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 не довів, що відповідач порушив його цивільні права чи інтереси, у задоволенні його позову слід відмовити повністю, з інших підстав, ніж зазначив суд першої інстанції, - за безпідставністю звернення до суду за їх захистом.

З огляду на те, що районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, та судом були неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 травня 2018 року.

Головуючий

ОСОБА_6

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.