ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4304/17
Провадження № 2/210/515/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору б/н від 16.10.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14262,79 грн., та судові витрати: судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою суду 15.02.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дану справу судом розглянуто без повідомлення сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

До того ж, відповідач ОСОБА_2 скористалась своїм правом та надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно в 2007 році отримувала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку з кредитним лімітом 2500 гривень. Але кредитною карткою вона користувалася обмежений час, після спливу строку її дії використовувати її було не можливо. Однак, вважає, що позивач подав до суду позов з пропуском строку позовної давності, оскільки непогашення платіжного ліміту відбулося з 24.04.2009 року. До того ж, надавши заперечення на відповідь на відзив Банку посилається на те, що твердження позивача про те, що вона нібито визнала зобов'язання за договором та приєднання до нових умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання анкети - заяви від 22.08.2012 року - обман, оскільки будь - якої анкети - заяви щодо нових банківських послуг вона не підписувала. До того, ж просить суд звернути увагу на те, що вказану заяву представником банку було надано пізніше, хоча відповідно до ст. 83 ЦПК України мав подати її разом з поданням позовної заяви. Також відмітила, що текст договору б/н від 16.10.2007 року, який позивач надав до суду разом з позовною заявою не містить таких значень як встановлення підвищеного строку позовної давності терміном 50 років. Пункт 1.7.31 на який посилається представник позивача взагалі не міститься у договорі. За таких обставин вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, в наслідок спливу строку позовної давності.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив та відзив на заперечення відповідача, просив задовольнити позов в повному посилаючись на те, що позовна давність відповідно до ст. 259 ЦК України може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідач ОСОБА_2 приєдналася до нових «Умов та правил надання банківських послуг» шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 22.08.2012 року. Тому просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив, запереченні та відповіді на заперечення, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.10.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Даний факт не оспорюється та визнаний самою відповідачкою ОСОБА_2

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.10.2007 року станом на 31.08.2017 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 14262,79 грн., яка складається з наступного:

- 2489,75 грн. - заборгованість за кредитом;

-7647,67 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом;

-2970,00 грн. - заборгованість за пеню та комісію,

а також штрафи:

- 500, 00 грн. - фіксована частина;

- 655, 37 грн. процентна складова.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З зазначеного вище розрахунку вбачається, що не погашення ОСОБА_2 платіжного ліміту, тобто порушення умов щодо повернення коштів, відбулося з травня 2009 року, оскільки останній внесок був в квітні 2009 року (а.с.4-6).

Тоді як, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Так, дійсно, як стверджує представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Представник позивача ПА КБ «ПриватБанк» у своїх письмових запереченнях посилається на те, що відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимоги про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений між ПАБ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 до 50 років. Проте, в матеріалах цивільної справи такі Умови відсутні, наявні лише «Умови та правила надання банківських послуг» в змісті яких судом не виявлено того, що строк позовної давності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було збільшено до 50 років (а.с. 8-13).

До того ж, на посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо приєднання ОСОБА_2 до нових «Умов та правил надання Банківських послуг» шляхом підписання нею нібито відповідної анкети - заяви від 22.08.2012 року, суд відноситься критично. Оскільки суду надано ксерокопію такої анкети-заяви про приєднання до додаткових «Умов та Правил надання банківських послуг», яку суд не вважає належними та допустимим доказом по справі, оскільки й сама ОСОБА_2 в письмових заперечення стверджує про те, що таку заяву особисто вона не підписувала, а також заява надана суду в ксерокопії, не завірена належним чином, в графі відмітки банку мається виправлення в даті засвідчення, а саме: «22.08.2002 року» виправлено на «22.08.2012 року» (а.с. 58-65).

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши письмові матеріали у справі суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які підтверджують, на які саме «Умови та правила надання банківських послуг» погодилась ОСОБА_2 підписуючи заяву-анкету, в які хоча й зазначено, що «Ознайомлена та згодна з умовами та правилами банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді», в наслідок відсутності підпису ОСОБА_2 на самих таких Умовах.

Також, слідує відмітити й правову позиції Верховного Суду України, висловленої за результатами розгляду справи за № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, з якої слідую, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Тобто, при розгляді даного спору, суд застосовує положення ст. 257 ЦПК України (трирічний строк позовної давності) та приймаючи до уваги, що право у представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості виникло з травня 2009 року, то суд вважає, що строк позовної давності був пропущений, оскільки з позовом до суду сторона звернулася згідно відбитку вхідного штампу суду, лише 06 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 наполягала на застосуванні строку позовної давності, та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 253, 257-259, 261, 526, 527, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 247, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПиватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 травня 2018 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко