Провадження № 2/752/171/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУДОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з листопада 2010 року по травень 2013 року у розмірі 13 940, 01 грн.

В подальшому позивач неодноразово збільшував та зменшував позовні вимоги, за останньою заявою про зменшення позовних вимог в редакції від 18.10.2017 року, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2009 року по вересень 2017 року у розмірі 1835,76 грн.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2009 року. Рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» від 07.12.2007 року будинку АДРЕСА_2 переданий ТОВ «Новобудова» для експлуатації та обслуговування. У період з жовтня 2009 року по вересень 2017 року позивачу як споживачу за адресою споживання: АДРЕСА_1, безперебійно надавались наступні послуги: утримання будинку та прибудинкової території; централізоване опалення; гаряче водопостачання і водовідведення; холодне водопостачання. У зв'язку ін. невиконанням відповідачем своїх обов'язків по оплаті наданих житлово-комунальних послуг утворилась заборгованість, що становить 1 835,76 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримали, наполягали на його задоволенні, з викладених у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на недоведеність пред'явленого розрахунку заборгованості, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частиною 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Матеріалами справи стверджується, що згідно рішення правління ПАТ ХК «Київмьскбуд» від 07.12.2007 року, будинок АДРЕСА_2 передано на баланс, обслуговування та експлуатацію ТОВ «Новобудова».

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2009 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за період 3 жовтня 2009 року по вересень 2017 року у загальному розмірі 1 835,86 грн. по оплаті:

-послуг з утримання будинку та прибудинкової території ;

- централізованого опалення;

-гарячого водопостачання та водовідведення;

-холодного водопостачання.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 1977 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні встановлено, та підтверджено представниками сторін, що у квартирі АДРЕСА_1, встановлено квартирні засоби обліку холодного та гарячого водопостачання, теплової енергії, типу КВ-1,5 із заводськими номерами 072374 та 617111 відповідно.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі - Правила), регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ч. 2 п. 10 Правил, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань, не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 15 цих Правил (у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню). У такому випадку, тобто у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Представник позивача, обґрунтовуючи здійснення розрахунку оплати за постачання холодної та гарячої води, водовідведення на підставі нормативів споживання, посилається на ту обставину, що засоби обліку, встановлені у квартирі відповідача, є несправними. Однак, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що встановлені засоби обліку у квартирі відповідача є несправними, внаслідок чого було б можливим здійснення розрахунку за постачання холодної та гарячої води, водовідведення на підставі нормативів споживання, в розпорядження суду не надано, матеріали таких доказів не містять, а тому вказані обставини не можуть бути встановлені судом ґрунтуючись на усних поясненнях представника позивача.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України жильці зобов'язані своєчасно проводити оплату експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Як вбачається зі змісту ст. 67, 151 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Суд зазначає, що жодних доказів, які б свідчили про фактичне надання послуг мешканцям будинку АДРЕСА_2, зокрема, актів приймання-передачі робіт, інших документів, які б свідчили про фактичне виконання та фактичне надання послуг щодо прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації; дератизації; дезінсекції; проведення поточного ремонту конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, в розпорядження суду позивачем не надано, матеріали справи таких письмових доказів не містять.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, обставин, на які позивач посилається у поданому позові.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя