Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1372/17
Провадження №: 2/332/28/18
У Х В А Л А

"07" травня 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу № 332/1372/17 (провадження 2/332/28/18) за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи:орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м.Запоріжжя, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах недієздатної ОСОБА_3Т з позовом до ОСОБА_4, треті особи:орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м.Запоріжжя, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2017 року його матір ОСОБА_3 визнано недієздатною. Рішенням цього ж суду від 25.04.2017р. над недієздатною ОСОБА_3 встановлено опіку і його призначено опікуном. На теперішній час йому стало відомо, що 27.12.2016 року, коли ступень наявних у ОСОБА_3 порушень був таким, що позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, його матір»ю було укладено договір дарування житлового будинку № 129 по вул. Зразковій м. Запоріжжя, що належав їй на праві власності. Вказаний договір був посвідчений 27 грудня 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3996.Вважає, що під час укладення договору дарування його мати ОСОБА_3 внаслідок тяжкої хвороби та психічних розладів не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому укладений нею договір дарування необхідно визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, що викладені ним у позовній заяві.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6, який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі і також просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, оскільки вважає позов необґрунтованим.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судовому засіданні 25.07.2017 року заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та в обґрунтування надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, відповідно до яких нотаріальна дія відповідно до спірного договору дарування від 27.12.2016 року була проведена суворо у відповідності до закону та згідно вимогам вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Вона, як нотаріус, належним чином визначила обсяг цивільної дієздатності дарувальника ОСОБА_3 та підстав сумніватися у її дієздатності не виникло, оскільки ця особа поводила себе цілком адекватно, як звичайна людина, відповідала на всі питання, слухала текст договору, потім повністю читала його та самостійно підписувала. В результаті проведеної розмови з дарувальником ОСОБА_3 та розяснень наслідків вчинення нотаріальної дії у неї, як нотаріуса, не виникло жодних сумнівів щодо її дієздатності, оскільки ця особа в повній мірі розуміла значення своїх дій та могла ними керувати(а.с.109).

Допитаний в судовому засіданні 04.07.2017 року в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що зі сторонами по справі не підтримує ніяких стосунків. Він, як водій, взимку 2017 року возив матір своєї знайомої ОСОБА_8 до лікарні, оскільки її покусала собака. З цією бабусею ОСОБА_3 він познайомився коли підвозив її у лікарню та за отриманням паспорту у 2016 році, на прохання матері відповідача ОСОБА_4. Бабуся самостійно оплачувала його послуги як водія. По дорозі він спілкувався з бабусею, яка питала у нього, хто він такий. Бабуся розуміла куди вони їдуть, розповідала про те як її покусала собака і ніяких дивностей у її поведінці він не помічав, так як вона все розуміла. До лікарні він возив бабусю протягом місяця та разів 15-20 з нею спілкувався по дорозі. Бабуся більше його розпитувала, чим розповідала про себе. Ніяких сумнівів щодо нормального психічного стану бабусі у нього не виникало.

Свідок ОСОБА_8 04.07.2017 року суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 є її рідним братом, ОСОБА_3 є її матір»ю. Стосунки між ними нормальні. Відповідач ОСОБА_4 є її дочкою, з якою у неї хороші стосунки. Про те, що розглядалася питання щодо визнання її матері недієздатною, їй відомо не було, також як і до тепер невідомо чому її мати була визнана недієздатною, так як на її думку, їх матір цілком нормальна людина, так як вони часто спілкуються. Матір завжди відповідає на всі питання, іноді, у силу похилого віку, замовляється, не може висловити свою думку, але всіх впізнає і ніяких відхилень у її психічному стані вона не помічала. У грудні 2016 року їх матір покусала собака та 31.12.2016 року її відвезли до лікарні № 9, де обробили рану та дали направлення у лікарню за місцем проживання. Оформити договір дарування на свою онуку, її матір побажала особисто. У грудні 2016 року вона, її дочка та матір ОСОБА_3 їздили до нотаріуса разом. При цьому матір розуміла, що вона їде до нотаріуса, де особисто підписала договір дарування, так як раніше говорила, що ОСОБА_4 там буде жити, вона там і зареєстрована. У нотаріуса вони з матір»ю знаходилася в різних кабінетах, так як нотаріус забрав матір до себе в кабінет і про щось з нею розмовляла. Вона лише чула, що матері розясняли, що це договір дарування. Раніше матір бажала належний їй будинок поділити між нею та братом, якому подарувала його частку будинку вже давно і він там і проживає. На її ім?я матір оформила заповіт на другу частину будинку. Брат не повідомив її, що оформлює над матір?ю опікунство. Вона також ходила до матері кожного дня, доглядала за нею, а також восени 2016 року була ініціатором оформлення договору дарування. З її пропозицією укласти договір дарування на онуку, матір погодилася і лише спитала, чи не виженуть її з будинку?

Допитана в судовому засіданні 25.07.2017 року в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що позивача ОСОБА_2 знає від його народження. Ніяких стосунків з ним не підтримує. Відповідач ОСОБА_4 є її хресницею, стосунки з нею добрі. Їй відомо, що ОСОБА_3 подарувала ? частину належного їй житлового будинку своєму синові ОСОБА_2, сама залишилася проживати в меншій половині цього будинку, яку вирішила подарувати своїй онуки ОСОБА_4. З ОСОБА_3 вона спілкувалася постійно у тому числі і взимку 2016 року. Вони з ОСОБА_3 є подругами та знають одна одну протягом 60 років. Вона часто буває в будинку ОСОБА_3, яка розповідала їй, що на належну їй частину будинку є заповіт, але вона бажає оформити договір дарування на ОСОБА_4, яка є її онукою. ОСОБА_3 завжди нормально з нею спілкувалася, була адекватною, питала у неї про сусідів. Вона ніколи не чула, щоб ОСОБА_3 проходила лікування у психіатричній лікарні та ніяких відхилень у її психічному стані вона ніколи не помічала.

Свідок ОСОБА_10 25.07.2017 року суду пояснила, що позивача ОСОБА_2 вона знає як сусіда, стосунки між ними нормальні. Відповідача ОСОБА_4 вона також знає, але ніяких стосунків з нею не підтримує. Від дочки ОСОБА_3- ОСОБА_8 вона дізналася, що ОСОБА_3 визнали недієздатною. Вона проживає з нею по сусідству та ніколи нічого неадекватного у її поведінці не помічала. Коли вона проходить поблизу будинку ОСОБА_3, вона завжди питає про її сім»ю, про сусідів і нормально з нею спілкується. Восени 2016 року та взимку 2017 року вона також бачила та спілкувалася з ОСОБА_3 та нормально з нею спілкувалася. ОСОБА_3 говорила про те, що хоче переоформити свою частку будинку на дочку або онуку. Про те, що ОСОБА_3 проходила лікування у психіатричній лікарні їй нічого невідомо та у неї ніколи не виникало сумнівів щодо її адекватності.

У даному судовому засідання представник відповідача адвокат ОСОБА_11, яка діє на підставі ордеру, з посиланням на те, що вона представляє інтереси відповідача ОСОБА_4 з нещодавно, оголосила клопотання про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи, підписану відповідачем ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначила, що після ознайомлення з усією медичною документацією, яка була витребувана судом для проведення судово-психіатричної експертизи, вона звернулася до фахівця-психіатра, згідно висновку якого, фахівець вважає, що для усунення виявлених невідповідностей між фактичними даними і наявною інформацією в медичній документації про стан здоров»я ОСОБА_3 у грудня 2016 року за доцільне рекомендувати призначити повторну судово-психіатричну експертизу в іншому закладі. На вирішення експертів представник відповідача просила поставити наступні питання: 1) чи страждала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-яким психічним розладом на момент укладення договору дарування 27 грудня 2016 року?; 2) якщо так, чи могла вона на момент укладення договору розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Відповідач ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримала. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення заявленого клопотання, так як в матеріалах справи вже наявний висновок експертів. Представник 3-ої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району ОСОБА_12 при вирішенні заявленого клопотання покладалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизи.

Згідно ч.2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові(експертам). Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, то призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2016 року у справі № 6-2833цс16, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними(тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладенні угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи є обовязковим. Враховуючи, що у даному випадку призначення експертизи було обов?язковим, судом на підставі ухвали від 28 липня 2017 року було задоволено клопотання заявлене представником позивача ОСОБА_6 та призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради».

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 133 від 26.09.2017 року, визначити психічний стан і вирішити експертні питання щодо ОСОБА_3 на період укладання і посвідчення нею договору дарування 27 грудня 2016 року неможливо в звя»зку з суперечливістю відомостей про її психічний стан в той період часу, що міститься в показаннях свідків та в медичній документації. Отже, оскільки проведена у даній цивільній справі судово-психіатрична експертиза фактично не містила обґрунтованого висновку, так як експертами не було визначено психічний стан ОСОБА_3 і не надана відповідь на експертні питання щодо її психічного стану на момент укладання спірного правочину, на підставі ухвали суду від 17 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_6 у справі знову була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради». Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 31 від 23.01.2018 року ОСОБА_3 на час укладання та посвідчення договору дарування 27.12.2016 року не могла усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними(а.с.226-234).

Положеннями статті 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Таким чином, на даний час в матеріалах справи наявні висновок судово-психіатричної експертизи № 133 від 26.09.2017 року, відповідно до якого експерти не змогли визначити психічний стан і вирішити експертні питання щодо ОСОБА_3 на період укладання і посвідчення нею договору дарування 27 грудня 2016 року в звя»зку з суперечливістю відомостей про її психічний стан в той період часу, що міститься в показаннях свідків та в медичній документації, та висновок судово-психіатричної експертизи № 31 від 23.01.2018 року відповідно до якого ОСОБА_3 на час укладання та посвідчення договору дарування 27.12.2016 року не могла усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що наявний в матеріалах справи висновок судово-психіатричної експертизи № 31 від 23.01.2018 року, що був наданий КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради є не досить обґрунтованим, а також він суперечить іншим матеріалам справи, зокрема висновку судово-психіатричної експертизи № 133 від 26.09.2017 року та показам допитаних в суді вищевказаних свідків, а тому суд приходить до переконання, що задля забезпечення всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, з метою зясування всіх істотних обставин, що мають значення для справи, а також з метою дотримання та забезпечення принципів рівності та змагальності сторін, у справі необхідно призначити повторну судово-психіатричну експертизу, яку доручити іншим експертам, з ціллю зясування психічного стану у якому знаходилась ОСОБА_3, під час укладення нею 27.12.2016 року договору дарування житлового будинку та визначення того, чи могла ОСОБА_3 у цей час розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В матеріалах справи наявна медична довідка № 773 від 14.11.2017 року, видана КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» відповідно до якої ОСОБА_3 на даний час є нетранспортабельною, але, як було зазначено в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_11, забезпечення явки та доставку ОСОБА_3 для проведення експертизи відповідач повністю бере на себе, враховуючи, що ОСОБА_3 може самостійно пересувати на недалекі відстані, що не буде перешкодою для її доставки в м. Харків.

Керуючись ч.2 ст. 103, ст. 105, ч.2 ст. 113 ЦПК України, суд, -

У ХВАЛИВ:

Клопотання, заявлене представником відповідача ОСОБА_11 щодо призначення повторної судово-психіатричної експертизи, - задовольнити.

Призначити по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м. Запоріжжя, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним повторну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання:

1)Чи страждала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 27 грудня 2016 року, на час укладення та посвідчення у нотаріальному порядку приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_5 договору дарування будинку №129 по вул. Зразковій м. Запоріжжя, будь-яким психічним розладом, що позбавляло її здатності усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними, та в якому психічному стані вона в цей час знаходилася?

2)Якщо ОСОБА_3 страждала будь-яким психічним розладом, чи могла вона за своїм психічним станом на час укладення та посвідчення вище вказаного договору дарування 27 грудня 2016 року повністю усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними?

Проведення експертизи доручити експертам комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (61068, м. Харків, вул. Академіка Павлова,46).

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України.

Встановити строк для проведення експертизи один місяць з дня отримання ухвали та матеріалів справи.

Для проведення експертизи у розпорядження експертів направити матеріали цивільної справи та медичні документи ОСОБА_3.

Оплату за проведення експертизи покласти на відповідача ОСОБА_4 та розяснити положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Зобовязати ОСОБА_4, у разі виникнення такої потреби, на вимогу експертів забезпечити можливість огляду ОСОБА_3 для проведення експертизи.

Провадження у зазначеній цивільній справі зупинити на час проведення експертизи та отримання її висновку, відповідно до п.5 ч.1 ст. 252 ЦПК України.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення. В інший частині ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Ухвала постановлена та підписана суддею в нарадчій кімнаті 07 травня 2018 року в 1-му примірнику.

Суддя Андрюшина Л.А.