Справа № 539/3007/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року

Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі судового засідання Карпенко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Калайдинцівської сільської ради, третя особа Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Калайдинцівської сільської ради, третя особа Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В позові вказала, що з 26 січня 1978 року вона постійно проживає та до 2000 року була зареєстрована по АДРЕСА_1.

Останні роки через похилий вік та за станом здоров'я з нею постійно проживала її тітка - ОСОБА_2, яка за вказаною адресою і померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вони разом із чоловіком поховали ОСОБА_2 а в їхньому будинку залишилися її особисті речі та майно померлої. Тобто, відповідно до вимог діючого на той час законодавства вона фактично прийняла спадщину. А у зв'язку з тим, що спадкове майно в основному складалося з рухомого майна та речей домашнього вжитку, до нотаріальної контори вона не зверталася.

В кінці квітня 2017 року вона дізналася, що її тітка ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай) площею 1,93 умовних кадастрових гектари, але сертифікат на нього не отримала.

Відсутність оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) позбавляє її права та можливості прийняти та оформити спадщину, оскільки згідно діючого законодавства, після смерті власника отримати відповідні документи на спадкову земельну частку (пай) не можливо.

Інших спадкоємців на майно померлої ОСОБА_2 немає.

Прохала суд визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - на земельну частку (пай) розміром 1,93 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у власності КСП «Діброва» на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району, що належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право на земельну частку(пай)серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 1996 року, з отриманням відповідних правовстановлюючих документів на цю земельну частку (пай).

В судове засідання сторони не з'явилися, направивши до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач на своїх позовних вимогах наполягає (а.с.39), а відповідач проти позову не заперечує (а.с.34).

Третя особа по справі - Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні позову покладається на думку суду (а.с.35).

У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що в задоволення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що з 26 січня 1978 року позивач ОСОБА_1 постійно проживає та до 2000 року була зареєстрована по АДРЕСА_1 Полтавської області, що підтверджується довідкою Калайдинцівської сільської ради №07-32/1153 від 26.06.2017 року, виданою на підставі даних по господарського обліку (а.с.5).

Відповідно до довідки Калайдинцівської сільської ради №02-32/477 від 31.03.2017 року за вищевказаною адресою разом з позивачем проживала без факту реєстрації до дня своєї смерті ОСОБА_2. Позивач здійснювала за нею догляд та проводила поховання за свій рахунок (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 суд вважає, що для вирішення цього спору необхідно керуватися ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення цивільних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Оскільки ОСОБА_2 заповіту не складала слід застосовувати правила спадкоємства за законом.

Статті 529, 530 ЦК УРСР 1963 року передбачали дві черги спадкування. Так до першої черги спадкоємців відносились діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого, до другої черги - брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері.

В поданій позовній заяві позивач ОСОБА_1 стверджує, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була її тіткою, але жодних підтверджуючих доказів даній обставині суду не надала. Крім того, за вимогами вищевказаних статей ЦК УРСР 1963 року позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що заповіту померла не складала, позивач не надала суду документів, які б підтверджували, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, суд вважає, що позивач не входить до числа спадкоємців за законом відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, не отримала право на спадщину, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач - територіальна громада в особі Калайдинцівської сільської ради позов визнала, але суд вважає, що таке визнання позову суперечить вимогам закону, а тому не може бути взято до уваги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-13, 81, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Калайдинцівської сільської ради, третя особа Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.