Справа № 171/2036/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області під головуванням судді Чумак Т.А. за участю секретаря Жандарук В.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Апостолівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

15.11.2017 року позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.07.2017 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1149 за договором позики від 14.02.2017 року, укладеного між нею та ОСОБА_4І, яким пропонує звернути стягнення на все майно, що належить їй, на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, задовольнити вимоги в сумі 180000 грн., сума плати за вчинення виконавчого напису складає 2800 грн., всього стягнути суму 182800 грн. 24.07.2017 року державним виконавцем Апостолівського РВ ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54365567 за даним виконавчим написом про стягнення суми боргу 182800 грн. Вважає, що здійснений виконавчий напис від 04.07.2017 року є незаконним, вчинений із суттєвими порушеннями законодавства, а тому не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.

В договорі позики вказано, що вона позичила у відповідача гроші в сумі 180000 грн. на строк до 14.06.2017 року, але грошей їй ніхто не давав, їй було передано майно та худобу (корови, бички, телята та інше). Відповідач оцінила майно та худобу на дану суму на власний розсуд. На момент оцінки худоби не було можливості перевірити відповідність їх якості. Після перевезення худоби встановлено, що вартість корів не відповідає оцінці в 84 000 гривень, сума значно менша, тобто сума 180000 грн. не відповідає дійсній сумі заборгованості, дана сума є спірною. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимог стягувача з підписом боржника про його отримання. У тексті зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документа, підтверджуючого суму безспірної заборгованості, тобто в порушення ст.ст.87,88 закону «Про нотаріат», розділу 1 Постанови № 1172 від 29.06.99 року нотаріус допустив вчинення виконавчого напису за наявності у боржника спору з кредитором стосовно суми боргу, який виник на підставі договору позики. Отже, вчинений виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором позики повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати виконавчий напис від 04.07.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1149 за договором позики від 14.02.2017 року, про звернення стягнення на все майно, що належить ОСОБА_1, на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, у сумі 182800 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на вказаний позов, в якому зазначено, що позовна заява не відповідає нормам ЦПК України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: позовні вимоги позивач предявляє до ОСОБА_4, як відповідача, яка не складала виконавчий нотаріальний напис та не виносила постанову про накладення арешту на майно. Нотаріус Покровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та Апостолівський РВ ДВС по справі є третіми особами, хоча в позові зазначено, що нотаріусом порушена процедура вчинення виконавчого напису. Державний виконавець Ліманова Н.О., яка виносила постанову про накладення арешту, взагалі не залучена до справи в якості сторони. Постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно ОСОБА_1 винесені державним виконавцем 24.07.2017 року та направлені ОСОБА_1 Позивачем постанови не оскаржувалися. 14.02.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений нотаріальний договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_4 180 000 грн. на строк до 14.06. 2017 року. Згідно п.4 договору, якщо боржник не поверне позичені гроші у вказаний строк, кредитор вправі предявити цей договір до стягнення. Позивач в договорі підтвердила, що до підписання договору отримала грошові кошти і зобовязалась їх повернути у визначений договором строк. Також у СМС ОСОБА_4 позивачка підтверджувала, що має грошові зобовязання перед нею та обіцяла повернути кошти у розмірі 100 000 гривень 21.06.2017 року, а іншу частину, маючи на увазі 80000 грн., до 01.09.2017 року, однак свою обіцянку та умови договору не виконала. Вважає, що договір позики від 14.02.2017 року до теперішнього часу є чинним. До вчинення нотаріусом нотаріального напису ОСОБА_1 визнавала борг в сумі 180 000 грн., обіцяла його повернути до 21.06.2017 року, а остаточно - до вересня 2017 року. Борг сторони вважали безспірним. Будь - якого спору стосовно розміру боргу не було, а тому виконавчий напис є законним. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у поясненнях на позов зазначає, що 14.02.2017 року ним був посвідчений договір позики між сторонами, відповідно до якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 180000 грн. на строк до 14.06.2017 року. Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що якщо боржник не поверне позичені нею гроші у вказані строки, кредитор вправі предявити цей договір до стягнення. Відповідно до п.2.1. глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається відповідна заява. 04.07.2017 року ОСОБА_4 звернулася із заявою, в якій просила вчинити виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором позики від 14.02.2017 року з ОСОБА_1 на суму 180000 грн., які вона повинна була повернути до 14.06.2017 року, але до цього часу не повернула. Вказаною заявою ОСОБА_4 також повідомила нотаріуса про прострочення виконання зобовязання та наявність боргу на суму 180000 грн. На час видачі виконавчого напису позивачем не була погашена навіть частина заборгованості за позикою. Документами, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, є: заява кредитора від 04.07.2017 року, в якій вона повідомляла, що борг не повернуто і його розмір складає 180000 грн., оригінал договору позики, листування позивача та кредитора, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Кредитор на підтвердження наявності та безспірності боргу боржника перед нею надала її електронну переписку з боржником (позивачкою), з якої вбачається, що станом на 16.06.2017 року, тобто після закінчення строку повернення боргу (14.06.2017 року), боржник не оспорює борг і обіцяє ОСОБА_4 повернути його на конкретну дату у розмірі 110000 грн., а залишок повернути до 01.09.2017 року. Тобто кредитор повідомила позивачку про наявність неповернутого боргу, боржник визнала вказаний борг і не оспорювала його. Позивач не зверталася з будь- якими заявами відносно того, що вона повернула борг кредитору повністю або частково. На час вчинення виконавчого напису не було ніяких сумнівів в безспірності заборгованості та в прострочені виконання зобовязань. Виконавчий напис був вчинений із суворим дотриманням діючого законодавства України, ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат». Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

До судового засідання відповідач ОСОБА_4 та приватний нотаріус ОСОБА_5 не зявилися, подали заяви кожен окремо про розгляд справи без їх участі.

Представником Апостолівського РВ ДВС подано заяву про розгляду справи без його участі, оскільки окремих вимог до відділу не висунуто.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, клопотання про неможливість прибути в судове засідання від позивача не надійшло, тому справу розглянуто без участі позивача та за участі її представника.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити, оскільки позивач гроші в сумі 180000 грн. не отримувала.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позов не визнав та надав пояснення, аналогічні викладеним у заперечені на позов. Також зазначив, що позивачем договір позики з відповідачем від 14.02.2017 року не ос порений, докази на підтвердження отримання позивачем худоби замість коштів в сумі 180000 грн. не надано, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши вищевказаних учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Згідно договору позики від 14.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, реєстровий № 258, ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 180000 грн. на строк до 14.06.2017 року, які повинні бути повернуті протягом 4-х місяців з 14 березня до 14 червня 2017 року по 45000 грн. щомісяця (ас.71).

В звязку з невиконанням умов вищевказаного договору 04.07.2017 року відповідач ОСОБА_4 звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за договором позики від 14.02.2017 року за реєстровим № 268 з ОСОБА_1 на суму 180000 грн., які остання повинна була повернути до 14.07.2017 року (а.с.68).

04.07.2017 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1149, за договором позики від 14 лютого 2017 року про звернення стягнення на все майно, що належить ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, та задоволення вимог ОСОБА_4 в сумі 180000 грн. та відшкодування плати ОСОБА_4 за вчинення виконавчого напису в сумі 2800 грн. (а.с.67).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року справа № 310/9293/15).

На підтвердження наявності та безспірності боргу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_4 надано нотаріусу ОСОБА_5 електронне листування з ОСОБА_1 (а.с.72-73).

Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_5 заява відповідача, оригінал договору позики між сторонами у справі та електронне листування сторін стали підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Суд вважає, що електронне листування між сторонами не являється доказом безспірності заборгованості позивача перед відповідачем в розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки зі змісту вказаного листування не встановлено, що в листуванні мова йде про підтвердження наявності боргу на підставі договору позики від 14.02.2017 року.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_5 під час вчинення оспорюваного виконавчого напису 04.07.2017 року не дотримано вимог вищевказаного законодавства та не перевірено наявність безспірної заборгованості відповідача, також судом встановлено, що між сторонами у справі наявний спір щодо заборгованості, а тому виконавчий напис від 04.07.2017 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 200, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Апостолівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 04 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1149, за договором позики від 14 лютого 2017 року про звернення стягнення на все майно, що належить ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів, виручених від реалізації майна, та задоволення вимог ОСОБА_4 в сумі 180000 грн. та відшкодування плати ОСОБА_4 за вчинення виконавчого напису в сумі 2800 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовити до 15 год. 11 травня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: Т.А.Чумак