Справа № 211/6009/17
Провадження № 2/211/704/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 травня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади Криворізької міської ради в особі Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_4 ради, про визнання права власності за набувальною давністю, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що разом з сімєю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, який на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2004 р. належав її рідному брату ОСОБА_5 та який 25 серпня 2012 року помер. Однак брат ніколи в будинку не проживав та навіть не був там зареєстрований, з моменту придбання будинку передав його їй, сестрі, яка відкрито, з 2004 року користувалась будинком, сплачувала комунальні платежі, разом з чоловіком відремонтувала будівлю та повністю її утримувала. Тому оскільки вона більше 10 років добросовісно заволоділа домоволодінням та постійно безперервно використовувала і утримувала будинок, ремонтувала його, як майбутній власник, так як не могла знати, що так і не отримає права власності, оскільки власник будинку помер, тому для всіх було очевидним, що вона є власником будинку та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вакуленчука, буд. 17.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради, ОСОБА_2. заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, оскільки відсутні необхідні умови для визнання права власності на нерухоме майно з підстав набувальної власності. тому вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 05 січня 2004 року, власником домоволодіння по вул. Вакуленчука, 7 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, був ОСОБА_5 (а.с. 10-12 копії договору, витягів).

25 серпня 2012 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КГ № 150236 (а.с.9).

В будинку № 17 по вул. Вакуленчука в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та члени її сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.15 копії довідок), які з 2004 року проживають в зазначеному будинку, займаються його утриманням та ремонтом (а.с.13,14 копії актів).

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За нормами ст. 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки ОСОБА_3 при користуванні даним майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на домоволодіння, оскільки спірний будинок належав на праві приватної власності її брату ОСОБА_5, про що їй було достеменно відомо, тому не дає право позивачу на застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 344 ЦК України.

ОСОБА_5 помер 25 серпня 2012 року, а отже до цього часу позивач користувалася нерухомою власністю брата.

Посилання позивача, що вона володіє спірним будинком добросовісно, а тому за нею слід визнати право власності за набувальною давністю, суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_3 не довела підстав для визнання на нею права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, що є її процесуальним обов'язком.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 надано суду для огляду постанову державного нотаріуса ОСОБА_9 про відмову у видачі свідоцтва право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого матері померлого, на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовостановлюючого документу. З чого суд робить висновок, що після смерті ОСОБА_5 були звернення до нотаріуса з приводу отримання спадщини.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом спірного нерухомого майна після смерті брата, на підставі ст.ст. 1258, 1259 ЦК України мала право на отримання спадщини, однак не скористалась цим правом, тому враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.321, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.05.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко