ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/143/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" та Державної іпотечної установи про визнання припинення правовідношення та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов, в якому містяться чотири окремі позовні вимоги немайнового характеру.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України (в редакції станом на 25.09.2017 року), а саме: не вказано поштового індексу щодо адреси позивача; не вказано поштового індексу щодо адреси відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"; судовий збір не сплачено у повному обсязі, розмір якого визначено у сумі 640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру згідно з Законом України "Про судовий збір"; зміст позовних вимог щодо припинення правовідношення та іпотеки конкретно не викладено щодо відсутності посилання на всіх контрагентів за відповідними договорами.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої позивач отримав 14 грудня 2017 року (згідно з витягом з сайту «Укрпошта», який був переданий судді після виходу з відпустки 26.03.2018 року).

Проте, недоліки позову не були усунуті у повному обсязі.

В тому числі, судом враховано, що відповідно до п.12 та п.13 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17.10.2014 року №10: у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно (при цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами); якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Проте, позивачем не сплачено судовий збір у сумі 640 грн. за кожну з чотирьох окремих позовних вимог немайнового характеру, зазначених у позові під номерами 2, 3, 4 та 5.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: