ПОСТАНОВА

Іменем України

03.05.2018 року м. Кропивницький

Справа № 386/983/17

Провадження № 22-ц/781/460/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Шкамерда К.С.) від 6 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до Голованівського районного суду Кіровоградської області звернулася ОСОБА_7, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є особою із інвалідністю першої групи безстроково, потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі можуть йому надавати. З урахуванням цього позивач просив суд стягнути окремо з кожного із відповідачів аліменти на утримання їх батька ОСОБА_4 у розмірі по 500 грн. щомісячно.

Рішенням Голованіського районного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2018 року позов задоволено частково. Суд постановив: стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожного окремо, на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі по 150 грн., щомісячно, починаючи з 4 жовтня 2017 року, допустив рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивач є непрацездатним у зв'язку з інвалідністю першої групи, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги так, як розмін отримуваної ним пенсії на час розгляду справи судом є меншим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і недостатнім для забезпечення його життєвих потреб.Відповідачі можуть надавати своєму батьку таку допомогу у розмірі по 150 грн. щомісячно. Суд відхилив доводи відповідачів про те, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно них.

У апеляційній скарзі відповідачі просять суд скасувати рішення місцевого суду і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідачі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок порушення норм матеріального права, а саме незастосуванні норм ст. 204 СК України. Зокрема вони стверджують, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо них, а саме: не забезпечив належні умов проживання дітей, не брав участі у їх вихованні, вів аморальний спосіб життя. На їх переконання суд не дав належної оцінки наданому ними на підтвердження цих обставин доказу.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали свою апеляційну скаргу, надали суду усні пояснення.

Позивач не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла письмова заява в якій він повідомляє про неможливість явки до суду у зв'язку з зайнятістю доглядом за позивачем та дітьми.

Після закінчення оголошеної 10 квітня 2017 року у судовому засіданні перерви до 12 год. 00 хв. 23 квітня 2018 року учасники справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, не з'явилися.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка перевіряється, суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини.

ОСОБА_4 являється батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є повнолітніми і працюючими.

Позивач не був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Ульяновської МСЕК Кіровоградської області Серії10ААВ №763944 від 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 є особою з інвалідністю першої групи безстроково, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1362 грн. на місяць.

Крім відповідачів по справі, у ОСОБА_4 немає інших осіб, які б були зобов'язані надавати йому утримання.

ОСОБА_5 працює на посаді слюсара-ремонтника ТОВ Ремонт-Будівельна компанія «Вега». Його середньомісячна заробітна плата за період з 1 квітня по 30 вересня 2017 року становила 3293 грн. Він має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8 та дочку ОСОБА_9.

ОСОБА_6 працює на посаді сестри-санітарки ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №9». Її середньомісячна заробітна плата за період з червня по вересень 2017 року становила 2705,38 грн. Вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_10 і ОСОБА_11.

Частиною 1 ст. 202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатнимиі потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судомвід обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що за загальним правилом, сформульованим у ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні син, дочка зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Виключення з цього правила окремо обумовлені законом (ч. 2 ст. 202, ст. 204 СК України).

При цьому добросовісність батьків у вихованні дітей презумується. Однак, ця презумпція може бути спростована в суді, що є підставою для звільнення дочки, сина від обов'язку утримувати батька, матір.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип змагальності суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

У справі, яка переглядається, відповідачі, які заперечували проти позову, посилалися на ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по їх утриманню і вихованню.

На підтвердження цих обставин вони надали суду довідку-характеристику на громадянина ОСОБА_4, яка видана виконкомом Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області 17 жовтня 2017 року (а.с. 49). У цій довідці-характеристиці вказано про те, що ОСОБА_4, який проживав у с. Ганнівка з 24 грудня 1981 року по 24 лютого 1997 року, неналежно виконував батьківські обов'язки стосовно дітей, не забезпечував належні умови проживання дітей, не брав участь у їх вихованні, з 1992 року не працював, вів аморальний спосіб життя.

Нормами діючого на час розгляду і вирішення справи судом першої інстанції ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) було передбачено наступне.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Суд оцінює доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

Суд першої інстанції надав оцінку довідці-характеристиці на ОСОБА_4, а результати цієї оцінки виклав у мотивувальній частині рішення.

При цьому суд правильно вказав, що у довідці-характеристиці зазначено загальні судження щодо ставлення ОСОБА_4 до виконання своїх батьківських обов'язків без посилання на конкретні обставини, факти, джерела отримання інформації про них.

Суд звертає увагу на те, що обставини виховання позивачем своїх дітей та їх утримання мали місце 14 - 35 років тому (з урахуванням того, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2), а тому, у зв'язку із значним плином часу, питання джерел інформації, її повноту та достовірність мають суттєве значення для оцінки доказів.

Враховуючи, що викладені у довідці-характеристиці судження не можна вважати достовірними даними про фактичні ухилення позивачем від виконання батьківських обов'язків, які нібито мали місце у далекому минулому, а інші докази на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачі не надали, місцевий суд обґрунтовано відхилив їх і не врахував при ухваленні рішення.

За таких обставин суд правильно не застосував норми ст. 204 СК України при вирішенні спору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказамита перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанціїв межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзивіна неї.

Суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Інших аргументів на обґрунтування висловленої відповідачами тези про незаконність та необґрунтованість рішення суду апеляційна скарга не містить.

Правильність встановлення місцевим судом інших обставин, які мають значення для справи, та висновки суду відповідачами не оспорюються.

Оскільки фактів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права не встановлено, то підстави для перевірки законності і обґрунтованості рішення суду за межами доводів і вимог апеляційної скарги відсутні.

Суд не вбачає підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для задоволення вимог апеляційної скарги відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_6 без задоволення, а рішення Голованіського районного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 травня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

О.Л. Дуковський