Справа № 669/1134/17
Провадження № 2/669/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року смт.Білогір'я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

судді Бараболі Н.С.,

при секретарі Демянюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Білогіря цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 30 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому наданий кредит в розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача на Заяві.

В звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 25985,66 грн., згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявився, згідно поданої заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, 25 січня 2018 року надав суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 20766,70 грн. заборгованості по процентам за кредитом, 250,00 грн. штрафу «фіксована частина», 1225,51 грн. штрафу «процентна складова» та пені, застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також, у вказаній заяві відповідач вказав, що не заперечує проти розміру кредиту, тому позивач зможе отримати ті грошові кошти, які надавалися, що робить неможливим існування у позивача збитків. Крім того, 29 січня 2018 року відповідач надав суду письмове клопотання, в якому просить розглядати дану справу у його відсутності, проти позову заперечує повністю.

Представник відповідача за довіреністю від 25 січня 2018 року № 8 ОСОБА_3, головний спеціаліст відділу «Білогірське бюро правової допомоги» Шепетівського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в судове засідання не зявилася, надала заперечення на позов, в якому вказала, що відповідач заперечує проти позову повністю, оскільки позивач не надав суду копію договору від 30 серпня 2007 року б/н, крім того «Умови та правила надання банківських послуг» позивачем не підписані, відповідач заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції був ознайомлений. У графі 4 заяви на отримання кредиту підписом відповідача виявлено бажання оформити кредит, а в графі 5 «кредитний ліміт» стоїть цифра «1300,00», «вибір валюти» - «UAN (гривня)», тобто наведене в позовній заяві твердження про надання кредитного ліміту в розмірі 3800,00 грн. є нічим не доведеною інформацією, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, в якому не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку ця виписка. Крім того, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості вперше виникло 30 жовтня 2007 року, потім виникало неодноразово, тобто позивач знав про порушення свого права, проте позовна заява подана лише 19 вересня 2017 року. Відповідач заявляє (робить заяву) про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові, таким чином позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку із закінченням позовної давності.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із письмовими заявою представника позивача, заявою та клопотанням відповідача, запереченням на позов представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно якого останньому відкрито кредитний ліміт в розмірі 3800,00 грн. згідно з умовами і правилами надання банківських послуг. У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту станом на 31 липня 2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 25985,66 грн., з яких: 3743,45 грн. заборгованість за кредитом, 20766,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1225,51 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

П.3.2. умов надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Згідно п.6.5 умов надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.6.6. та п.8.6 вказаних умов клієнт зобовязаний, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту та виплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Тобто, законодавець розділив поняття процентів та неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обовязку новим, або ж у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового обовязку.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 30 серпня 2017 року станом на 31 липня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 25985,66 грн., з яких: 3743,45 грн. заборгованість за кредитом, 20766,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1225,51 грн. штраф (процентна складова).

Як зазначалось, Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме п.8.6, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» в своїх позовних вимогах і так зменшив суму штрафу (фіксована частина) з 500,00 грн., які передбаченні Умовами, на 250,00 грн.

Тому заява відповідача ОСОБА_1 щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 20766,70 грн. заборгованості по процентам за кредитом, 250,00 грн. штрафу «фіксована частина», 1225,51 грн. штрафу «процентна складова», пені, про стягнення якої взагалі не заявлялось позивачем, та застосування ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, не може бути прийнята до уваги судом, як і не може бути прийняте до уваги заперечення відповідача проти позову повністю, оскільки воно не підкріплене жодними доказами.

Заперечення представника відповідача в частині застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача теж не може бути прийняте до уваги судом за наступних обставин.

Згідно з положенням ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Згідно з п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж з погашення кредиту 22 січня 2015 року, що згідно з ч.1 ст.264 ЦК Цкраїни свідчить про переривання перебігу позовної давності, даний позов предявлено до суду 04 жовтня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Тобто, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відсутній.

Що стосується заперечення відповідача в частині не надання позивачем суду копії договору від 30 серпня 2007 року б/н, не підписання позивачем «Умов та правил надання банківських послуг», заперечення відповідача, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції був ознайомлений, зміни кредитного ліміту і встановлення його в розмірі 3800,00 грн., надання до позовної заяви додано розрахунку заборгованості, в якому не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку ця виписка, то воно не може бути прийняте до уваги судом у звязку із вищезазначеними обставинами.

Відповідач допустив порушення умов кредитного договору, кредит та відсотки за його користування не погашає, на попередження позивача про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не реагує, тому вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.526, 533, 611, 625, 634, 1054 ЦК України ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. 1Д):

- 25985,66 грн., з яких: 3743,45 грн. заборгованість за кредитом, 20766,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1225,51 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1600,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Білогірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо рішення було складено без участі особи, яка його оскаржує, вона має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення їй повного рішення суду.

Суддя Н. С. Бараболя