Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1813/17
№ 2/733/30/18
Рішення

Іменем України

"10" квітня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ТОВ "Автотехнікс Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 05 травня 2017 року між нею та відповідачем укладено договір № 170704 фінансового лізингу. Згідно п.1.1. договору предметом лізингу є транспортний засіб «Беларус 892» (обєм двигуна 89 к.с., механічна коробка передач, привід 4х4) вартістю 20903,95 доларів США. Пункт 1.3 даного договору вказує, що лізингодавець (ТОВ "Автотехнікс Україна") бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати його у користування лізингоодержувачу (ОСОБА_1В.) на строк і на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору нею було сплачені кошти в сумі 55500 гривень 00 копійок на рахунок відповідача, але станом на сьогоднішній день відповідач предмет лізингу позивачці не передав. Після детального вивчення умов договору, аналізу чинного законодавства вона вважає, що вказаний договір є нікчемний, несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови котрого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди їй як споживачці. Також на момент укладання договору представником відповідача не було надано жодних ліцензій та не вказано про їх наявність у відповідача в пунктах договору. Крім того, не додержано вимоги Закону про нотаріальне посвідчення договору та його укладено з порушенням положень Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а саме без відповідного дозволу (ліцензії) на залучення фінансових активів від фізичних осіб. У зв'язку з вищевказаним просила визнати вказаний договір фінансового лізингу недійсним і стягнути з ТОВ «Автотехнікс Україна» на її користь сплачений за договором фінансового лізингу авансовий платіж в розмірі 55500,00 гривень та судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України).

За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою позивачки, розглянути справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

З положень ст. 15 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 1-1 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою;

2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Статтею 15 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі ст. 806 ЦК України вбачається, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Судом встановлено, що 05 травня 2017 року позивачка ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» договір фінансового лізингу № 170704 (а.с.7-12), згідно якого предметом лізингу є транспортний засіб «Беларус 892» (обєм двигуна 89 к.с., механічна коробка передач, привід 4х4) вартістю 20903,95 доларів США, що згідно з обмінним курсом долара США на українську гривню станом на дату укладення договору становить 555000 гривень 00 копійок (а.с.13).

Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору - графік сплати авансового платежу та додатку № 2 - Специфікація, предметом лізингу є транспортний засіб Беларус 892., вартістю 20903,95 доларів США (550 000,00 грн.), авансовий платіж 50%, щомісячний авансовий платіж 871,00 дол. США, адміністративний платіж (10%) - 2090,40 дол. США, комісія за передачу (3 %) - 627,12 дол. США. (а.с.13).

Згідно рахунку ТОВ "АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА" наданого ОСОБА_1, остання мала сплатити на рахунок товариства адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 170704 від 05 травня 2017 року в сумі 55 500,00 грн.

Відповідно до квитанції від 05 травня 2017 року, позивачка сплатила на рахунок відповідача 55500 грн., як адміністративний платіж згідно Договору фінансового лізингу

№ 170704 від 05 травня 2017 року» (а.с.15).

17 травня 2017 року позивачка направила заяву ТОВ "Автотехнікс Україна" про розірвання договору № 170704 від 05 травня 2017 року (а.с.21).

З листа № 210 від 13 червня 2017 року ТОВ "Автотехнікс Україна" вбачається, що сплачені позивачкою ОСОБА_1 кошти в розмірі 55500,00 грн. це є адміністративний платіж. Ознайомившись з договором вона прийняла всі його умови, що засвідчено її підписом. В договорі детально визначені всі його істотні умови, сплати платежів, отримання товару та інше. Умови договору є обовязковими для виконання усіма його сторонами (а.с.22).

В п.1.2 Договору №170704 фінансового лізингу від 05.05.2017 року зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі, розмір авансового платежу вказується у даному Договорі та додатку №1 до нього, який є його невід"ємною частиною.

За п. 1.3. вказаного Договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства.

Згідно п. 1.4. Договору, лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов"язання щодо якості, комплектності та справності Предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобовязаннями відповідає Продавець.

Відповідно до п. 2.2 Договору строк Лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору.

Пунктом 8.2. вказаного Договору передбачено, що укладаючи договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору становить 555 000 грн., що становить 20 903, 95 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи доставка предмету лізингу була передбачена протягом трьох днів з моменту здійснення попередньої оплати. Однак жодної доставки не відбулося, в матеріалах справ відсутній акт прийому- передачі товару.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З викладеного вбачається, що договір фінансового лізингу № 170704 від 05 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Автотехнікс Україна" підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України.

Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений також п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Оскільки спірний договір, на порушення вимог ст. 799 ЦК України, нотаріально не посвідчений, тому у відповідності до вимог ст. 220 ЦК України, він є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

За правилами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, Договір № 170704 фінансового лізингу від 05 травня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" та ОСОБА_1, підлягає визнанню недійсним, слід застосувати наслідки недійсності договору та стягнути з ТОВ "Автотехнікс Україна" на користь позивачки 55 500 (пятдесят пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок

Керуючись ст.ст. 15, 203, 215, 216, 626, 627, 628, 806, 807 ЦК України, ст.1-1, 4, 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ЗУ "Про фінансовий лізинг", ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 211, 247, 263-265, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 170704 від 05 травня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна", ідентифікаційний код юридичної особи 40085011 (01103, м. Київ, вул. Німанська,10 А оф.29) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" (, МФО 300528, р/р 4081 у АТ «ОТП Банк», адреса 01103, м. Київ, вул. Німанська,10 А оф. 29) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3 55500 (пятдесят пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш