Провадження № 2-др/752/18/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мирошниченко О.В.,

при секретарі - Мархотко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.02.2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без задоволення. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду заяви повідомлялись судом у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим, у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

17.04.2018 року представником відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Що стосується заявлених вимог про стягнення з позивачів витрат на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно керівних роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 10 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 134,135, 137 ЦПК.

Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно даних копії документів , ОСОБА_2 має право зайняття адвокатською діяльністю та на підставі ордеру серія КВ № 352717 від 14.07. 2017 року здійснює адвокатську діяльність та 14.07. 2017 р. між ним та відповідачем ОСОБА_1. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 112)

За результатами наданої правової допомоги адвокат складає акт надання правничу допомогу, в якому вказує види наданої правничої допомоги, витрачений час та розмір винагороди за надання правничої допомоги і надає його замовнику у двох примірниках для підписання, а замовник зобов'язаний розглянути і підписати акти.

Відповідно до акту про надання правничої допомоги, вартість наданих адвокатом ОСОБА_2 послуг склала 30 000 грн. 00 коп. , які йому сплачені згідно прибуткового касового ордеру № 01-1902/18 від 19.02.2018 р.

Разом з тим, в частині погодинних витрат адвоката та вартості надання правничої допомоги, суд погодитися не може, оскільки враховуючи правову природу правовідносин, що склались між сторонами, та рівень складності справи, суд вважає, що розрахунок є завищеним. Із огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог.

Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя