Справа № 162/1121/17
Провадження №2/157/169/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гордійчука В.М.,

за участю секретаря Вавдіюк Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - секретаря Зарудчівської сільської ради Любешівського району Волинської області Оласюк Олени Іванівни про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її дочки ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй частку на праві спільної часткової власності в квартирі на АДРЕСА_1

Вона є єдиним спадкоємцем за законом і мала намір прийняти спадщину.

В межах шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 до неї звернулася її дочка ОСОБА_2 з пропозицією доглядати та утримувати її на постійній основі в замін на те, що вона відмовляється від прийняття спадщини в користь дочки та запропонувала їй оформити вказану домовленість засвідчивши її в Зарудчівській сільській раді, на що вона погодилася.

10 травня 2017 року секретарем Зарудчівської сільської ради Оласюк О.І. було посвідчено вказану домовленість, яку до останнього часу вважала договором довічного утримання. Вказаним секретарем жодних прав, пов'язаних із вчинюваним правочином їй роз'яснено не було, про правову природу цього правочину її не повідомлено.

Деякий час відповідач забезпечувала їй належні умови проживання в будинку на АДРЕСА_2 однак через пів року припинила надавати таку допомогу, відмовилась її утримувати, пояснивши, що не зобов'язана цього робити, оскільки договору довічного утримання з нею не укладала.

У зв'язку з неможливістю проживати у вищевказаному будинку змушена була переселитися в спадкову квартиру.

Звернувшись до нотаріальної контори з метою прийняти спадщину, їй було роз'яснено, що право на спадкування вона втратила у зв'язку з її заявою про відмову від спадкування від 10 травня 2017 року, у зв'язку з чим вона подала заяву про відкликання попередньо поданої заяви про відмову від спадщини, у прийнятті якої було відмовлено через пропуск строку встановленого для прийняття спадщини.

Вважає, що оспорюваний правочин укладений під впливом помилки та введення її в оману.

В силу свого похилого віку та юридичної необізнаності підписала заяву про відмову від спадщини не розуміючи який правочин укладає, оскільки вважала, що фактично укладала договір довічного утримання.

Враховуючи наведене, посилаючись на окремі норми законодавства та судову практику, просить суд визнати недійсним вчинений правочин у формі відмови від спадщини в користь ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_4, який посвідчено 10 травня 2017 року секретарем Зарудчівської сільської ради Любешівського району Оласюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за №45.

Також просить стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати та допитати в якості свідків осіб, клопотання про допит яких буде заявлено нею на підготовчому судовому засіданні.

Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити та пояснила, що дійсно 10 травня 2017 року вона в приміщенні Зарудчівської сільської ради Любешівського району склала заяву про відмову від спадщини після смерті дочки ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в користь своєї дочки ОСОБА_2. З дочкою ОСОБА_6 була домовленість, що вона буде її довічно утримувати, однак дочка від цих зобов'язань відмовилась, а тому вона намагалась відкликати заяву про відмову від спадщини.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що мати добровільно запросила її в сільську раду, де 10 травня 2017 року була складена заява про відмову від спадщини після смерті сестри, яку вона доглядала, оскільки ОСОБА_4 була тяжко хвора і потребувала сторонньої допомоги. Мати має добротний будинок в с. Зарудчі Любешівського району, де проживають її два сини, однак посилилася в квартиру, в які проживала покійна сестра, замінила замки. Ніякого впливу на неї вона не здійснювала, а добровільно відмовилася від спадщини розуміючи те, що для лікування її сина ОСОБА_7 необхідні значні кошти.

Секретар Зарудчівської сільської ради Любешівського району Волинської області Оласюк О.І. на розгляд справи не з'явилася, подала до суду заяву, де просить справу розглянути без її участі. В заяві вона зазначила, що відмова від спадщини позивачем ОСОБА_1 була складена добровільно за її участю, без будь-якого впливу, їй було роз'яснено порядок подачі заяви про відмову, наслідки та те, що відмова є безумовною та беззастережною.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Згідно із ст. 12 ч. 3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 13 ч. ч. 1, 2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй частку на праві спільної сумісної власності в квартирі на АДРЕСА_3

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про відмову від належної їй частки спадщини за законом, що залишилась після смерті її дочки ОСОБА_4 вказавши, що претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім'я її дочки та сестри спадкодавця ОСОБА_2 вона не має.

Справжність підпису ОСОБА_1 у вказаній заяві засвідчено секретарем Зарудчівської сільської ради Любешівського району Волинської області Оласюк О.І., яка також перевірила дієздатність останньої.

У вказаній заяві секретарем роз'яснено позивачу, що ця заява може бути відкликана нею протягом строку, встановленого для її прийняття, і що відмова від спадщини є безумовною і беззастережною.

В силу ст. 202 ч. 1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1, у відповідності до ст. 1273 ч. 1 ЦК України, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, з метою відмови від прийняття частини спадщини, яка відкрилась після смерті її дочки, в користь відповідача, подала до Зарудчівської сільської ради Любешівського району відповідну заяву, тобто вчинила правочин з додержанням вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 215 ч. 1 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що вчинений позивачем правочин відповідає вимогам Цивільного кодексу України, підстав для визнання його недійсним з підстав недодержання вимог закону, суд не знаходить.

Заяву ОСОБА_1 від 16 листопада 2017 року про відкликання раніше поданої заяви про відмову від спадщини суд до уваги не бере, оскільки, всупереч ст. 1273 ч. 6 ЦК України, вона подана після шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ч. 1 ЦК України.

В силу ст. 215 ч. 4 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Твердження позивача, що підписуючи заяву про відмову від спадщини, вона неправильно сприйняла фактичні обставини такого правочину через свій вік, стан здоров'я і таким чином вважала, вона укладає із відповідачем договір довічного утримання, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_1, вміючи читати, підписала заяву, зміст якої такої інформації не ніс і не передбачав в майбутньому настання таких наслідків як довічне утримання. Доказів, що позивач через свій вік і стан здоров'я не могла розуміти суті оспорюваного правочину в момент його підписання і після цього, остання суду не надала. Крім того, як зазначено в заяві про відмову від спадщини, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, і дана заява могла бути відкликана позивачем до закінчення строку для прийняття спадщини.

Таким чином позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину - заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Такі твердження ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом в якості доказу (ч.6 ст.81 ЦПК).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є безпідставні, не доведені та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 204 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - секретаря Зарудчівської сільської ради Любешівського району Волинської області Оласюк Олени Іванівни про визнання правочину недійсним відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області суд шляхом подачі апеляційних скарг безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: В. М. Гордійчук