Номер провадження: 22-ц/785/886/18
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

27 вересня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла позовна заява про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, в якій просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні квартири, вселити позивача з донькою в квартиру та передати ключі від житла (а.с.1-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 27 листопада 2017 року в задоволенні позову було відмовлено (а.с.39-40).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 05 грудня 2017 року засобами кур'єрської доставки ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати відповідача надати позивачу вільний доступ до користування та володіння спільним майном (а.с. 43-44).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача та відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечували. При цьому представник відповідача пояснив, що ОСОБА_3 не чинить перешкоди ОСОБА_2 з їх спільною донькою в користуванні спірним майном, та готовий надати всі належні ключі від спірного майна, а також зазначив, що доступ до подвір'я будинку, в якому знаходиться спірна квартира, безперешкодно доступний всім власникам та користувачам квартир (чи нежитлових приміщень), а також членам їх сімей.

В судовому засіданні до матеріалів справи за заявою позивача було приєднано ключі від спірної квартири. Проте представник позивача наполягав на судовому вирішенні спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів створення відповідачем перешкод в користуванні спірним об'єктом нерухомого майна, в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача підтвердив, що з приводу перешкоджання в користуванні спірною квартирою, позивач не звертався до правоохоронних органів та ніяким чином не зафіксувала вказаний факт, а тому в задоволенні позовних вимог суд вирішив відмовити.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та, задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 10.09.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 року (а.с. 5-6). Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого Другим Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 80735533 від 20.02.2017 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_2 від 07.03.2014 року (а.с. 31-34). З вказаного вбачається, що спірну квартиру відповідач набув у власність у період перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Щодо правового режиму майна між сторонами виник спір, який знаходиться на розгляді в Приморському районному суду м. Одеси (справа № 522/4820/17; провадження № 2/522/813/18). Як вбачається з ухвали від 19 лютого 2018 року (головуючий суддя Ільченко Н.А.) цивільна справа за позовом ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) про розділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), третя особа: ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_2) про розділ майна суд визначив розглядати за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Провадження у справі не завершено, що не заперечується сторонами. Підставами заявленого позову в межах цього провадження з боку ОСОБА_2 є факт набуття майна у шлюбі. Справа не знайшла свого вирішення протягом значного періоду часу. Разом з тим, в межах цього провадження правовою підставою для користування житловою площею заявлені гарантовані законом права члена сім'ї власника жилого приміщення, які ґрунтуються на факті вселення в установленому порядку та наявності відповідного статусу члена сім'ї, який до цього часу не втрачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 вказаної статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як свідчить акт огляду квартири від 07 березня 2017 року, виданий ТОВ «Фірма «Наш дом», в спірній квартирі, яка належить ОСОБА_3, фактично проживає відповідач. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані у вказаній спірній квартирі (а.с. 25). Отже, позивачка та спільна донька сторін в справі є членами сім'ї, а тому мали право користування спірною квартирою. Окрім того, разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подала до суду копію пояснення ОСОБА_2 від 04.12.2017 року, за якими ОСОБА_2 пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, однак шлюб було розірвано і на момент надання пояснень почався процес розподілу майна; квартиру АДРЕСА_1 вони придбали за час шлюбу, однак ОСОБА_3, як пояснила ОСОБА_2, ключі від вхідних дверей не дає, що унеможливлює доступ до квартири, що чинить перешкоди у її користуванні (а.с. 46).

Відповідач не оспорює право на проживання позивача, що він особисто підтвердив в судовому засіданні в Апеляційному суді Одеської області. Право члена сім'ї власника відноситься до речових прав та користується відповідним захистом аналогічним захисту права власності (ст. 396 ЦК України) з врахуванням особливостей конкретного речового права, сервітуту. Так, відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В контексті даної справи, позивач вправі вимагати аналогічного захисту свого права на проживання, яке має автономне значення та може існувати незалежно від її права власності на спірне житло. При цьому з ЄДРСР вбачається, що рішенням від 13.06.2017 (провадження № 2/522/5970/17; Справа № 522/2999/17; головуючий суддя - Домусчі Л.В.) було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод шляхом встановлення графіку зустрічей з дитиною. Вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області (номер провадження: 22-ц/785/6383/17; головуючий - суддя Кравець Ю.І., судді Журавльов О.Г., Комлева О.С.) 22.11.2017 року та в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Також з ЄДРСР вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Шенцева О.П.) від 11 травня 2017 року по справі № 522/3182/17; провадження № 2/522/6008/17 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1000 гривень, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17 лютого 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, в межах справи № 522/405/18; провадження № 2/522/755/18 рішенням від 24 квітня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси (головуючий - суддя Абухін Р.Д.) відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім того, ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О. П. 19 квітня 2018 року по справа № 522/5963/18; провадження № 2/522/5930/18 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Канатна 134) про позбавлення батьківських прав. Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Канатна 134) про позбавлення батьківських прав, призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 04 червня 2018 року о 11 год. 45 хв., у залі судового засідання № 218, у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 33. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В. 19 квітня 2018 року м. Одеса по справі № 522/2723/18; провадження №2/522/5337/18 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів було вирішено визнати неподаною та повернути позивачу.

Таким чином, між сторонами склались вкрай неприязнені стосунки, а тому вирішення будь-яких суперечок в позасудовому порядку є неможливим. Крім того, наведене свідчить про те, що перешкоди в користуванні позивачу спірним нерухомим майном можуть виникнути в майбутньому.

З врахуванням вищенаведеного, за встановлених обставин справи, вимог позивача, а також пояснень сторін, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

В контексті ст. 55 Конституції України право на судовий захист є самостійним правом, яке гарантується кожному учаснику цивільних відносин.

Згідно зі ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ст. 16 ЦК України зазначається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 вказаної статті містить перелік способів захисту, окремі з яких мають родові ознаки, зокрема припинення дій які порушують право, примусове виконання обов'язку в натурі, відновлення становища яке існувало до порушення та деякі інші. Ці способи захисту можуть бути конкретизовані для окремих видів правовідносин, наприклад, права власності (віндікаційний, негаторний, прогібіторний позови). Окрім цього, ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Ст. 20 ЦК України визначає, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, враховуючи обставини, встановлені судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 наголошуючи на тому, що саме по собі задоволення заявлених позовних вимог носить превентивний характер. Вказане означає те, що виникнення судового спору щодо користуванням нерухомим майном може свідчити про порушення прав та інтересів позивача у майбутньому. Таким чином, враховуючи вище наведене, пояснення учасників провадження, встановлені обставини справи, характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами та щодо захисту яких позивачка звернулася до суду, керуючись нормами діючого цивільного та цивільного процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України вирішив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити. При цьому оскільки діючим цивільним та цивільним процесуальним законодавством не заборонена та передбачена можливість захисту окремих прав на майбутнє, при цьому, в зв'язку зі зміною правового обґрунтування заявлених позовних вимог та надання судового захисту на майбутнє як найбільш ефективного способу захисту прав позивача, позовні вимоги задоволені частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

26.04.2018 року м. Одеса